Ještě pořád se na to díváte?
Doufám, že ne.
Doufám, že máte na práci něco lepšího.
Nebo někoho.
Ale já je dělám pořád dál. Proč?
No, asi proto, že je to něco, co mi zaplní čas
a nevyžaduje to lidi mého věku.
Být starý je jako být velmi mladý.
Nudné!
- Kdy bude oběd? - Oběd je za tři hodiny.
CLARE JE 6
Říká se, že je to kouzelné období, dětství.
Ale lidské vzpomínky jsou velmi selektivní.
Většinou je to čekání.
Kdy budou Vánoce?
Do Vánoc je ještě dlouhá doba.
Když jste malí, všechno je o čekání.
- Můžu si s tebou hrát? - Ne.
- Proč ne? - Kvůli tvojí osobnosti.
Mami, Mark říká, že mám osobnost!
Všichni mají osobnost, Clare.
- Jsi nemocná? - Jsem v pořádku.
Maminka si jen potřebuje lehnout. To je vše.
Myslím, že máma je zase smutná.
Maminka je v pořádku. Běž si hrát s hračkami.
Jen jedna věc je horší než nevědět, na co čekáte,
a tou je vědět, protože já vám něco řeknu.
Nikdo by neměl potkat svou spřízněnou duši, když je mu šest.
Už jsem vám část toho příběhu řekla,
ale musíte pochopit, že tohle není příběh o cestovateli v čase.
Je to příběh o ženě cestovatele v čase.
ZAKLETÝ V ČASE
Marku? Marku, jsi to ty?
Tohle je moje místo.
Nemáš sem co chodit.
Ahoj, Clare.
Kdo jste?
Jsem Henry.
Henry?
Viděls dinosaury?
Tak jasně si ho pamatuju.
Jak vypadal, jak mluvil.
Nemožný muž, který tvrdil, že přišel z budoucnosti.
Chtěla jsem všechno vědět.
Máš v budoucnosti děti?
Obávám se, že ne.
Máš ženu?
- Jo. - Jak se jmenuje?
No, zajímavé je, že se jmenuje Clare.
- Jako já. - Jo. Jako ty.
Co nevíte, když vám do života vstoupí někdo tak zářivý,
je to, že s ním přijde i něco jiného.
Nepřítomnost.
Jeho nepřítomnost vrhá na vaše dny stín.
Zmizím.
- Vážně? - Vážně.
Oblečení mi dej do krabice, ať je na příště suché.
- Kdy tě zase uvidím? - Brzy. Za šest dní. 29. září.
Přines si zápisník, dám ti seznam dat...
Můžeš udělat zítřek, když utrhneš ještě jeden?
Ne, zlato. Jistěže ne.
Tak k čemu to je?
24. ZÁŘÍ
Nezměnilas kalendář.
Můžeš ho změnit ty, zlato.
25. ZÁŘÍ NEDĚLE
Chceš to udělat?
26. ZÁŘÍ PONDĚLÍ
28. ZÁŘÍ STŘEDA
SLUNEČNÍ HODINY KNIHA POZNÁMEK
Tahle kniha je prázdná.
Je to zápisník.
Můžu si ho nechat?
28. ZÁŘÍ STŘEDA
29. ZÁŘÍ ČTVRTEK
Ahoj, ospalče.
- Skvělé, žes přinesla zápisník. - Řekls mi to.
Vážně?
CLARE JE 6, HENRYMU 31
Mé starší já je chytré. Musím si to zapamatovat. Kde je jídlo?
Jaké jídlo?
Z cestování časem mi vyhládne. To jsem ti neřekl?
- Ne. - Tak ti to říkám teď.
12. října 2000.
Kolik jich ještě je?
Celkem jich je 152.
Dvě z nich už máme za sebou.
Vypadáš mladší než minule.
10. ledna 2001.
Nejdřív mi připadalo, že Henryů je spousta.
Jeden měl tmavé vlasy.
Ten byl nejvtipnější.
Proč musíme hrát dámu? Mám Nintendo.
Nemůžu hrát hry s obrazovkami.
Cestuju z nich v čase.
CLARE JE 8, HENRYMU 32
Pak tam byl starší Henry s šedivějícími vlasy.
Byl jako táta. Pořád mě nutil dělat si úkoly.
- Věříš v Boha? - Rozhodně ne.
- Proč ne? - Nelíbí se mi, co dělá.
CLARE JE 10, HENRYMU 36
To nedává smysl.
Tvoje francouzština taky ne. Tady.
A pak tam byl ten smutný.
Smutný Henry.
- Tak kolikátého je? - 20. srpna 1999.
- Jak to, že to nevíš? - Zrovna jsem se tu objevil.
CLARE JE 11, HENRYMU 41
Před pěti minutami bylo 27. března 2022.
Bylo deštivé ráno a dělal jsem si toust.
Ale řekls mi, kdy tu budeš. Musela jsem si to zapsat.
To neznamená, že vím, které datum tu budu příště.
- Proč ne? - Protože cestuju časem.
- No a? - No...
Co je to za kartu?
- Kárová sedmička. - Správně.
- Co bude další karta? - Nevím.
- Ne kárová osmička? - Ne?
- Proč ne? - Protože ty karty jsou zamíchané.
Přesně. Jsem cestovatel v čase.
Taky jsem zamíchaný.
Zase?
Samozřejmě to bylo jedno, protože to všichni byli ten samý Henry.
Jen zamíchaní.
Můžeš jít do domu, víš?
CLARE JE 12, HENRYMU 35
To je od tebe milé. Ale s tvou rodinou se nesmím seznámit až do roku 2008.
Seznámíš se s mojí rodinou?
Jo. Jo. V budoucnosti.
- V roce 2008. - Proč?
Prostě to udělám. Prostě se s nimi seznámím.
Budu u toho?
Kolik mi v roce 2008 bude?
Nevím.
Vlastně ani nevím.
- Dvacet. - To bylo rychlé.
Dvacet je stará.
Ne, moc stará ne.
Dostatečně stará.
Připadá ti to legrační?
Co mi připadá legrační?
No, já se jmenuju Clare a tvoje žena se jmenuje Clare.
Víš co? Občas jsem legrační.
Chceš si něco zahrát? Co chceš hrát?
Žádná hra není, dokud nezamícháte karty.
Ale jakmile je zamícháte, nikdy nevíte, co bude dál.
Clare!
Clare! Clare!
CLARE JE 13, HENRYMU 42
Henry!
Bylo to zajímavé.
Výstřel jsem neslyšela. Jenom jeho.
Henry!
Clare! Clare! Co to děláš?
Koho jsi zastřelil?
Málem jsem tě střelil.
Víš, že sem nemáš chodit, když lovíme. Kolikrát jsem ti to už říkal.
Koho jsi zastřelil? Kdo volal moje jméno?
Nikdo nevolal tvoje jméno.
Zlato, něco se ti zdálo.
Poslouchej.
Henry!
Henry?
Clare.
- Clare, co se děje, zlato? - Někoho jsi zastřelil!
- Zastřelils člověka. - A kde je?
Podívej na tu krev.
- Jakou krev? - Viděla jsem krev.
Asi se ti to jen zdálo.
To se ani trochu nebojíš?
Bojím? Jsem zděšený. Asi mi vezmeš věž.
CLARE JE 13, HENRYMU 32
Mohl to být starší ty.
Ten, co tam na louce umíral.
Mohl.
Vidíš? Tos nečekala.
Možná teď někde umíráš.
Ale neumírám. Sedím tady a mluvím s tebou.
Někde v čase.
- Každý někde v čase umírá. - Víš, jak to myslím.
Každá budoucnost jednou narazí, Clare.
Proto nechceš vědět, co přijde,
protože to, co přijde, je cihlová zeď.
Tvoje žena se o tebe nebojí?
Samozřejmě se bojí.
Jako já.
Podobně jako ty.
Tvoje žena, která se také jmenuje Clare, v budoucnosti, kde znáš mou rodinu.
Jo.
- Občas mě napadá jedna hloupost. - Jaká hloupost?
O tom, koho sis vzal.
Blbě ženatý je dvakrát tak blbý.
Myslím, že sis vzal mě.
Co má na to slušný muž říct?
Tenkrát jsem ho nelitovala, ale teď ano.
Jeho budoucí žena ve svých 13 letech.
Žena, se kterou už spal a kterou si vzal,
stojí proti němu jako dítě a dožaduje se vědět, jaký má k němu vztah.
Co má na to slušný muž říct?
Co má říct dívce, která se stane ženou, kterou miluje,
o jejich společné budoucnosti?
V budoucnosti nejsme manželé.
Tak to nefunguje. Rozumíš?
Znám tebe, znám tvou rodinu, ale my dva nejsme manželé.
Dobře.
Víc ti říct nemůžu. Není dobré znát
- budoucnost... - Řekla jsem dobře.
Jsi na tahu.
Slušný muž by samozřejmě lhal.
Na světě je jen málo věcí, které škodí víc než lež slušného muže.
Ale v té době jsem na to nemyslela.
Měla jsem neviditelného kamaráda a žila jsem v pohádce.
Dospělí považují pohádky za roztomilé nicotnosti,
ale zapomínají to, co všechny děti ví.
V každé pohádce...
se musí objevit čarodějnice.
Clare?
Clare, jsi to ty?
Není tu žádné oblečení. Kde je to oblečení?
No, v krabici není.
HENRYMU JE 32, CLARE 16
- Ahoj. - Zdravíčko.
Vypadáš hodně...
- Na šestnáct? - Jo.
Šestnáct. To je to správné slovo.
- Copak jsi mě v 16 ještě neviděl? - Ne, viděl, ale ne takovou...
Jakou?
Kde mám oblečení, Clare?
Bylo tátovo.
Takže jsem mu ho musela jednou vrátit.
- Tak jsem ti přinesla nové. - Výborně. Děkuju.
Kde je? To...
- To nové oblečení? - No, je tady všude kolem.
- Všude kolem? - Jo, všude kolem.
Musíš ho prostě najít.
- Clare, jsem nahý. - Nahého jsem tě viděla mockrát.
Jo, ale tohle je jiné.
- A v čem je to jako jiné? - No, teď jsi starší.
Existují jistá pravidla.
Jakmile se ti to začne líbit, nesmíš vidět toho druhého nahého.
Dobře. Tak dámu.
Za každý vyhraný kámen dostaneš kus oblečení.
Tak pojď.
A je to.
Tak dobře jsi ještě nikdy nehrál.
No, šetřil jsem tě. Další hru?
- Ne, mám lepší nápad. - Já taky.
- Nechci zmrzlinu. - Zchladí tě.
- Nechci se zchladit. - Chci, aby ses zchladila.
- Potřebuju ubrousky, když jím bez... - Já vím.
Ahoj, Jasone.
- Ahoj, Ruth. Co je nového? - Uvidíme se večer.
- Uvidíme se večer, že? - Budeme tam.
A ten kretén se mi nebude večer plést do cesty, že ne?
Kamarádi?
Znám je.
Vypadni odsud!
- No jasně. - Vypadni odsud!
PROMIŇ, NA VEČÍRKU XX
HENRYMU JE 41
- Clare. - Jaká, hoši?
- Jak to jde? - Jo, dobrý.
- Ahoj, Clare. - Ahoj.
HENRYMU JE 41, CLARE 16
Clare. Slečno "podívat, ale nesahat".
Hezké šaty.
Nemám je kvůli tobě.
Pojď sem.
Jdeš právě včas.
- Na co? - Břišáky. Miliony!
- Na co se díváme? - Do bazénu.
Bazén plný mužů.
Bože můj.
Já vím. Od loňska jsem ho neviděla.
A vypadá skvěle.
Clare.
Co je ti?
- Kdo říká, že mi něco je. - Neumíš být zvrhlá.
Tak kdo to byl?
Ten starouš.
Se kterým jsi byla na zmrzlině.
Všichni jsme tě viděli.
PROMIŇ, NA VEČÍRKU XX
- Je ženatý? - Vypadá na ženatého.
- Zdá se být starý. - To je totéž.
Jenom někdo, koho znám. Nechodím s ním.
- Chodit? - Tak s kým chodíš?
Nevím. Ještě jsem se nerozhodla. Teď jsem přišla.
Kam jdeš?
Clare.
Počkej. Nemůžeš už jít domů.
Já nejdu domů. Půjdu si namočit prst do bazénu.
No tak, Jasone. Ještě jednou.
Jason je namakaný.
Jestli sis toho právě všimla, nedíváš se na správná místa.
Skoč! Skoč! Skoč!
Skoč!
Jo!
Pokud slintáš po nějakém starém ženatém chlapovi,
víš, že k tomu nikdy nedojde.
Henry!
Clare!
- Clare, jsi v pořádku? Jsem tady! - Henry!
Clare!
HENRYMU JE 32
HENRYMU JE 32, CLARE 16
- Clare. Ahoj. - Ahoj.
Tentokrát oblečení.
Dobře. Díky.
Počkám, až se oblečeš.
Už se...?
Už se ti to přihodilo, chvíle bez oblečení?
Jo, už se mi to stalo.
- Dnes se půjdeme projet. - Projet?
Udělala jsem řidičák.
- A nebojíš se, že nás někdo uvidí? - Nikdo není doma. Nejsem blbá.
Jsi v pořádku?
- Clare? - Nastup si.
Nepojedu, dokud mi neřekneš, co se děje.
Nastup si!
Dobře.
Dost rychle.
Kde bydlíš?
- O budoucnosti ti nic neřeknu. - Ne, nemyslím v budoucnu,
myslím teď. Musí tu být další Henry.
- Mladší verze. - Jo.
Jo? Kde?
- Není důvod ti to říkat. - Proč ne?
Ježíši. Vážně nemusíme jet tak rychle.
Tak mi řekni, proč není důvod
- mi to říkat. - Když zpomalíš.
Mluv, jinak zrychlím.
Červená, červená, červená!
Ježíši Kriste!
Jsi nervózní pasažér. Měl bys na tom zapracovat.
- Mohla bys, prosím, zpomalit! - Vysvětluj. Proč není důvod
mi říkat, kde bydlíš? Chci se seznámit s mladým. Možná si sedneme.
- Musíme si být věkově blíž. - Zatím se se mnou nesmíš seznámit.
- Říká kdo? - Dějiny.
- Pro mě to ještě nejsou dějiny. - Pro mě je,
nemůžeš je měnit. Zpomalila bys?
Takže se s tebou zatím nesmím seznámit. Víš, co ještě nesmím?
Nesmím umřít.
Ježíši Kriste!
Viděla jsem tě staršího, tys viděl mě starší. Dnes nemůžeme umřít, že ne?
- Není to možné. - Ale můžeš zabít všechny ostatní.
Uklidni se. Protože víš co? Zvládnu to i poslepu.
- Ježíši Kriste! - Chceš řídit? Fajn.
Co to s tebou sakra je?
Konečně ses kurva zeptal.
Krvácí ti ruce.
To já sám. Vidíš? Moje vlastní nehty.
- Jak jsem řekla, nervózní pasažér. - Měl jsem autonehodu.
- Mám špatné vzpomínky. - Žádná nehoda by nebyla, takže...
Mohlas skončit rok na kladce. Mohlas někoho zabít.
Mohlas zabít celou rodinu a musela bys s tím žít do konce života.
- Nepoučuj mě. - Drž klapačku a poslouchej!
Tvůj život, ať je jakýkoliv,
je celý postaven na tvých rozhodnutích.
Budoucnost, ať už je daná, či ne, je, co si zvolíš.
Ty určuješ, jak je daná. Nejedeš v kolejích.
Všechno je stále na tobě.
Právě jsem udělal nový rekord. Chlapobjasnil jsem ti zbytek tvého života.
Co je to "chlapobjasnit"?
Je velká šance, že to zjistíš.
Kdy?
Jako v budoucnosti?
Kdy mě znáš a celou mou rodinu
a jsi ženatý se ženou s mým jménem?
V budoucnosti spolu nebudeme, Clare.
Fajn.
Takže...
Něco se stalo. Chceš si o tom promluvit?
Byls někdy zatčený?
No, objevuju se nahý a kradu, abych se najedl, takže jo, byl.
Ale je to jedno, protože když tě dají do cely,
nakonec prostě zmizíš, že?
Obvykle z policejního auta, ale v podstatě jo.
Takže když se vrátíš v čase, tak ti všechno projde.
Asi jo, ale o to tu nejde...
Znám kluka jménem Jason.
Jason Everleigh. Ze školy. Je to sportovec.
Dobře.
A co je s Jasonem?
Chci, abys ho zabil.
Proč?
Knihovna Newberry, zvláštní sbírky.
Koho?
Ne, počkejte. Počkejte.
- Jak se jmenuje ten nový kluk? - Henry DeTamble.
Zdravím. K vašim službám.
HENRYMU JE 24
Zdravím. Volá mi někdo?
Zněla naštvaně?
- Nebyla to ona. - Paráda.
- Haló? - Ahoj. To jsem já.
Skvělý.
Potřebuješ vyzvednout? Protože jsem v práci.
- Jen potřebuju, abys večer nebyl sám. - Cože?
Potřebuju, abys měl dnes mezi osmou a desátou alibi.
- Chceš někoho zabít? - Mezi osmou a desátou, jasný?
HENRYMU JE 24 A 32
- Chceš někoho zabít. - Pokládám to.
- Naser si. - Ty si taky naser.
- Kdy mi řekneš, co udělal? - Nechci o tom mluvit.
Nemůžeš prostě přijmout, že si to zaslouží?
Ano.
Jak víte, že je to on?
Skutečně on.
Nejsou to srdíčka a kytky.
- Nesmíš být u toho. - Budu.
Vzduchem se nenese krásná hudba.
Nesmíš tam být. Taky budeš potřebovat alibi.
Chci se dívat.
Když je pro vás ochoten zabít.
- Přihrádka. - Cože?
Přihrádka.
Ta je tátova.
Co ti sakra udělal?
Je to kretén.
No dobře...
Taky jsem býval kretén.
U domu nejsou žádná auta.
Ne, je sám doma. Dívala jsem se.
Už jdu.
Bože, už jdu. Klídek.
Kdo jste?
Za mnou je auto,
- a ty si vlezeš do kufru. - Proč?
Protože když tě zabiju tady, bude těžké se z toho vyvlíknout
a mohl bych mít problémy.
Haló? Slyšels mě?
Haló? Pistole?
Vstáváme?
Ježíši Kriste. Stříká to na mě.
Kdo se vyčurá na člověka, který na něj míří zbraní? Jsi normální?
Skloň hlavu. Zavřu kufr. Skloň hlavu, nebo to bude bolet.
- Zabiješ mě? - Jo, nezhoršuj to.
- Počural mě. - Jo?
Nejhorší vražda v historii.
Co je to za zvuk?
To nic. To nedělá tvoje auto. Jen divně dýchá.
Máš jeho inhalátor?
- Jeho co? - Já... No... Je astmatik.
- Má inhalátor, viděla jsem to. - No a?
- Co to děláš? - Potřebujeme jeho inhalátor.
Ne. Ne, ne, Clare.
Ne. Clare, vážně, ne.
To neudělám. Odmítám.
Nezabijeme ho.
Dobře.
Ublížíš mu a já se budu dívat, ale nezabijeme ho.
- Čemu se směješ? - Zabít ho? Dali jsme mu inhalátor.
Začínám mít pocit, že mu tam budeme muset přihodit polštář.
Tobě to připadá zábavné?
Podle tebe to je nějaký vtip?
Ne.
Chceš vědět, co udělal?
Jo, chci.
Ježíši Kriste.
Jsi v pořádku?
- Znásilnil tě? - Ne.
Ne, jen mi ublížil.
On...
Vzal mě k sobě do...
Vzal mě autem na jedno místo, kam se chodí.
Chci, abys mi řekla, co se stalo.
Rozčilil se.
On...
Prý to není vůči němu fér, že jsem si to rozmyslela,
- ale nic jsem neslíbila. - To nic.
- Ale neřekla jsem, že to udělám. - To nic, já vím. To nic.
Popálil mě.
Cože?
Měl cigaretu.
Kurva! Kurva!
Dobře, řeklas, že ho nezabijeme.
- Nezabijeme. - Ty pojedeš domů.
- Nech to na mně. - Nezabijeme ho.
- Nebudeš se účastnit... - Ne! Přestaň! Ne!
Neopovažuj se to svádět na to, jak zuříš, o to tu nejde.
Ublížíme mu.
Nezabijeme ho.
Neznásilnil mě.
Jasné?
Dobře.
Dobře, omlouvám se.
Jistěže mě znásilnil.
Znásilnil.
Byla jsem v jeho autě, nikdo nic neviděl. Proč by mě neznásilnil?
Henrymu jsem pravdu nikdy neřekla.
Kdybych mu řekla pravdu,
byla by to ještě větší pravda, a to jsem nechtěla.
BUDOUCÍ MÍSTO! 2005 STŘEDNÍ ŠKOLA NELSONA ALGRENA
No tak. Vypadni.
Vypadni odsud. No tak.
Odmítáte přiznat, že prvním mužem uvnitř vás byla zrůda,
když mluvíte s mužem, který to měl být.
Henry se nikdy nedozvěděl pravdu.
Takže když jsem byla s Henrym, přestala to být pravda.
Mohla jsem z toho udělat nepravdu, když byl se mnou.
Ale už je tak dlouho mrtvý.
Už nám od něj nic nehrozí, Clare.
- Co se mnou uděláte? - Nevím.
Clare, napadá tě něco?
Kurva.
Zabijete mě?
Zabít tě?
Jsi astmatik, který kouří. Proč by tě někdo zabíjel?
Co myslíš, Clare?
Prorazíme mu ušní bubínky?
Zlomíme mu nos?
Ne, ten už si jednou zlomil.
Co mu tak přeříznout achilovky? Fotbal si už nezahraje.
- Ne. Prosím, ne. Ne. - Nepros kurva. Nebo si to užiju.
Kdo jste?
Jsem kamarád Clare a ptám se jako chlap chlapa, nebo na co se tu dívám,
jaks jí to mohl udělat?
- Co? - Vím, cos udělal, Jasone.
- Řekni mu pravdu. - Řekla mi ji a ukázala mi to.
Ukázala ti telefon? Ukázalas mu telefon?
O její telefon nejde!
Ukaž mu telefon.
Přečtěte si její zprávy. Než se mě dotknete, přečtěte si její zprávy!
Jo. Protože tam je pravda. V těch textovkách.
Vyšli jsme si a bavili jsme se.
A ještě ten večer a druhý den ráno mi napsala,
a víte, co mi řekla?
Říká: "Díky za hezký večer."
Přesně to říkala, skvělá noc! Přečtěte si její zprávy!
- Ne. - Pojď sem.
No tak, Clare.
Ukaž mu ten telefon. Ukaž mu ty zprávy.
Vymazala jsem je.
Proč? Proč jsi je vymazala?
Proč by to dělala?
Protože já vám něco řeknu. Já ne.
A až mě tady necháte,
až skončíte s tím, co mi tu chcete udělat,
až mě přestanete mlátit, telefon mám v kapse županu.
Já jsem ty zprávy nesmazal!
Přečtěte si je a uvidíte, jak se budete cítit.
Já jsem ty zprávy poslala.
- Měla jsem strach. - Já vím.
Nechtěla jsem, aby se na mě zlobil.
- Rozumím. - Chtěla jsem, aby to bylo normální.
V mé hlavě. Normální.
"Skvělá noc." To řekla.
- Přesně ta slova... - Je jedno, co řekla.
Viděl jsem modřiny. Popálils ji.
Ježíši. Kde jste sakra byl? Copak to nechápete? Má to ráda.
Líbí se jí to.
- Skvěle si to užila. - Ne, neužila.
Co vy o tom kurva víte? Nějakej debilní kámoš jejího táty.
- Líbí se jí to. - Ne, nelíbí.
- Miluje to. Tak to má ráda. - Nemá to ráda!
- Má to ráda drsně! - Nemá a nikdy neměla!
- Jak to můžete kurva vědět? - Protože jsem do prdele její manžel!
Já...
Sakra, mám pocit, že odcházím.
Ne, teď ne.
Nevím proč, ale myslím, že to budeš potřebovat.
Miluju tě.
Do prdele.
Nechtěla jsem, aby Jason umřel na záchvat, přivázaný a polonahý.
No, vlastně chtěla.
Ale ne kvůli mně.
Ale taky jsem s ním nechtěla být sama.
Tak jsem zavolala kamarádky.
Zavolala jsem všechny holky, které jsem znala, aby přišly.
HENRYMU JE 32
Kdes byl?
HENRYMU JE 32, CLARE 24
Vždycky mně zajímalo, proč sis to staré pero schovala.
Dals mi ho.
Cos s ním udělala?
Ustanovila jsem pravidlo.
Mohly přijít, jen když jim nějaký kluk ublížil.
Jak jsem tak čekala, až přijedou,
napsala jsem vše, co se mi s Jasonem tu noc stalo,
na Jasona.
Řekla jsem jim, aby přidaly své vlastní příběhy.
Byly jsme tam velmi dlouho.
Stal se mou první sochou.
Ten večer jsem zjistila, že umění není jen něco na zdi,
nebo na podstavci.
Někdy je to pomsta.
Na naší mýtině jsem Henryho viděla už jen jednou.
HENRYMU JE 41, CLARE 18
Ale to je jiný příběh.
Ahoj, Henry.
Dva roky potom,
potom, co jsem už 14 let znala svou životní lásku,
jsem ho poprvé v životě potkala.
Byl mladší, než jakého jsem ho kdy viděla. Netušil, kdo jsem,
a byl to ten nejkrásnější muž, jakého jsem kdy potkala.
Henry.
- Konečně tu byl. - Ahoj.
- Moje spřízněná duše od mých šesti let. - Ahoj, zdravím.
A byl to...
kretén.