A NETFLIX SOROZATA
SZÍVESEN SEGÍTÜNK, HA SZERETNÉD
Te jó ég!
Mondj valamit! Bármit! Legalább találj ki valami kifogást!
Na?
Azt hiszem, beszélnem kell a szüleiddel, Yoon Ah-yi.
Szólj édesanyádnak…
Ő nem elérthető.
- Küldd be az apádat! - De én…
ISKOLAI TANÁCSADÓ
Anya!
Az osztályfőnököm azt mondta, küldjem be apát az iskolába.
Mivel még kiskorú vagyok, vannak dolgok, amelyekhez gyám kell.
Szerintem a tanár nem tudja,
hogy az, hogy van apám,
még nem jelenti azt, hogy gondoskodik rólam valaki.
JI CHANG-WOOK
CHOI SUNG-EUN
HWANG IN-YOUP
RENDEZTE: KIM SEONG-YOON
ANNARASUMANARA: A VARÁZSLAT HANGJA
FELNŐTTÉ VÁLNI
Anya!
Tényleg megkapod a levelem?
Annara sumanara!
Nicsak, ki van itt!
Mostanában nagyon elfoglalt vagy, nem?
A suliban Na Il-deunggal randizol,
iskola után meg tudod kivel.
Megint itt lófrálsz?
Az, akit Ha-na említett, odabent van?
Nem tudom. Nem mentem be.
Ne játszd az ártatlant!
Láttam, hogy betettél oda valamit.
Üzenetet akartál hagyni a bűvészednek?
„Vártam rád.”
Nem erről van szó.
Állj meg!
Mi van?
Ez üres. Minek izgultál?
Minél jobban megismerlek, annál nagyobb rejtély vagy.
Csak nem vagy szerelmes a bűvészbe?
Jó. Elismerem, egész jóképű.
De ez még nem elég ahhoz, hogy…
Mi ez? Ő csak…
Hátat fordítasz nekem?
- Az a kis… - Nem hibáztatom érte.
Hallgass!
Kopp-kopp!
Hahó!
Van itthon valaki?
Bűvész úr!
Van itt valaki?
Nincs itt senki.
Istenem, micsoda por!
Nagyon nem tetszik ez a hely.
Mit csinálhat egész nap egy ilyen lehangoló helyen?
Ez jó kérdés.
Csak egy módon deríthetjük ki.
Mit csinálsz? Kész vagy már?
Várj!
Komolyan? Még tíz másodpercet vagyok hajlandó várni.
Mondtam, megoldom.
Komolyan.
Tíz, kilenc, nyolc,
hét, hat…
Öt.
Ha-na!
Ne már! A hat után öt jön.
Mit művelsz?
Épp indulni készültünk. Ugye?
Nem fejezted be a múltkori bűvészműsort.
Sokáig vártunk rád, de most mennünk kell a délutáni órákra.
Ígérd meg, hogy legközelebb majd befejezed, jó?
Szia!
Várj!
Szerintem…
rejtegetsz valamit.
Nincs nálam semmi.
Lássuk, mi az a semmi!
Sajnálom.
Olyan egyedi és szép. Nem tudtam ellenállni.
Semmihez…
ne nyúlj az engedélyem nélkül!
Ez tiszteletlenség a mágiával szemben.
És az, hogy betörtök ide,
még inkább az.
Elmehettek.
Viszlát!
Komolyan azt hittem, felrobban a szívem.
Még egy perc kellett volna, hogy felrakjam.
Hogy lehetsz ilyen vakmerő?
A rejtett kamerák elhelyezése bűncselekmény. Jelenthetném a rendőrségen.
Valóban? Te, Kim So-hee, a cinkostársam?
- Menjünk! - Én nem csináltam semmit.
- De. Bűntársam vagy. - Nem.
KIVÁLÓ KÉPZŐ AKADÉMIA - PRÓBAVIZSGA
A fenébe!
Szerteszéjjel hagyja a könyveit.
Mi ez?
Halló? Igen?
Tudom, hogy próbavizsgázik.
Ugyan, az én Il-deungom sosem…
Igen, értem.
Éjszaka, amikor már mindenki alszik
Éberen ülök egymagamban
Képtelen vagyok feledni a napot
Ami már
Elmúlt
Vajon várok valakire ?
Maradt még tennivalóm ?
Vagy talán
Arra a helyre gondolok
Ahová szeretnék visszatérni ?
Amikor az öledbe hajtom a fejem
Simogasd meg a hajam, ahogy régen tetted
Amikor még nagyon kicsi voltam
Még ha el is alszom
Kezed finom érintésétől
Hadd maradjak
Még egy kicsit
Ne ébressz fel
Mély álomba merülök
Istenem!
Milyen tehetséges az én Yoo-yim!
Apa?
Karcos a hangom.
Karcos?
- Szeretnél énekesnő lenni, kicsim? - Az csodás lenne.
Annak apa is örülne.
Ah-yi!
Apa!
Ah-yi!
Tessék.
Nem kell több ételt hoznod.
Járt itt Yong-pal, amíg nem voltam itthon?
Igen, párszor.
Értem.
Nem volt könnyű dolgotok.
Meg akarom kérdezni, hogy végleg visszajött-e,
és kifizette-e az adósságát, de…
Nahát, Ah-yi már kész felnőtt! Igaz?
Vajon ki miatt?
Rajta, egyél!
- Apa! - Igen?
Ha holnap van egy kis időd,
ellátogatnál az iskolámba?
Az iskoládba? Miért?
Jó. Nem kell ok arra, hogy meglátogassam az iskoládat.
Persze, jó lesz megnézni az iskolát,
és találkozni a tanáraiddal. Hogyne, elmegyek.
Megoldom.
Várjatok!
Egy pillanat!
Igen. Én vagyok.
Mi? Várj, ne! Hogy teheted ezt velem, így hirtelen?
Yoo-yi, egyél!
Ha adsz pár napot, elintézem.
ALBÉRLET, ENNIVALÓ, SZÁMLÁK
SZÁMLÁK
Vissza kell adnom neki. Igen.
Csak rövid időre vettem kölcsön.
Ha apránként visszakerül Il-deung számlájára,
senki sem csinál belőle nagy ügyet.
Ah-yi!
Hová tűnt apa?
- Apa? - Igen.
Mit csinálsz?
ISKOLAI TANÁCSADÓ
Akkor jön az apád vagy sem?
Mit vársz tőlem, mit tegyek, ha így ülsz?
Egek!
Ezzel csak rontasz a helyzeteden.
A kép, amin Il-deung pénzt ad neked, már az igazgatóhoz is eljutott.
Il-deung anyja a zaklatásellenes bizottsággal fenyegetőzik.
Yoon Ah-yi!
Jézusom!
Komolyan.
Yoon Ah-yi!
A tanárodként mindent megtettem,
hogy tiszteletben tartsam a jogaidat,
és igyekeztem a lehető legigazságosabban kezelni a helyzetet.
Kérlek, ezt ne feledd!
Alkut kötöttünk.
Alkut?
Miféle alkut?
Il-deung és te?
A teszteredmények kapcsán.
- Halló! - Ah-yi!
Igen, nos…
Sajnos nem tudtam betartani az ígéretem, mert valami sürgős közbejött.
Búcsúzás nélkül hagytalak el titeket.
És ami a pénzt illeti…
Sok pénzt keresek majd,
és kétszeresen visszaadom, ha hazamegyek.
Komolyan beszélek. Bízz bennem, oké?
És
egy ideig nem foglak tudni hívni.
De ne aggódjatok értem!
Istenem!
Szörnyen nagy súlyt helyeztem a válladra.
Szégyellhetném magam.
Mi lenne, ha nem mennél el?
Apa!
Több műszakban dolgozom majd,
és mindenben segítek.
Csak van rá mód, hogy ezt együtt megoldjuk!
Próbálj megérteni, jó?
Amikor rád és Yoo-yira nézek,
úgy sajnállak, hogy a szívem is belesajdul.
Nem bírom elviselni.
És attól jobban érzed magad, ha egyedül bujkálsz?
Hogy mondhatod ezt? Nem így van.
Nos…
A kis Ah-yim gyakorlatilag felnőtt.
Biztosan elboldogulsz majd.
Hogy mondhatod azt, hogy elboldogulok,
ha te meg állandóan menekülsz?
Miért várod el, hogy felnőtt legyek,
ha te ilyen gyáván viselkedsz?
Ah-yi!
Igazad van.
Felnőttem.
Már nem hiányzik a szüleim ölelése.
De Yoo-Yinak még igen.
Apa, felelősséget kellene vállalnod érte. Ez nem a nővére dolga, hanem a tiéd!
Ez túl sok nekem.
Félek,
kimerültem…
és már elegem van ebből.
Nem kérlek, hogy gondoskodj rólam. Eszembe sem jutna.
De könyörgöm, ne egyedül menekülj,
hanem vidd magaddal Yoo-yit!
Sajnálom.
Sajnálom, hogy rémes apa vagyok.
Halló? Apa…
Egy este, amikor a napfény már eltűnt
És az árnyék, akivel játszott
Egyedül maradt
Sírva fakad
Mert letévedt
Az útról, amit egykor mutatott neki valaki
Még a csillagok is
Elbóbiskolnak lassan
És felébred egy álmos éjjelen
Megremeg
Egyetlen apróságot kér
Mielőtt álomba merül
Azt, hogy világítsa meg neki az utat
Vajon az a lány
Akit reméltem, hogy leszek
Valahol messze található, az út végén ?
El kell érnem
A hosszú út végére
Hogy azzá válhassak
Aki lenni szeretnék ?
Az éjszaka azt mondja neki
Hogy térjen nyugovóra
Jó éjt
Gyerekkori álmok
Egy ujjnyi résen át
Az ablakon
Lassan bekúszik az a sóvárgó érzés
Amint az ajkamhoz ér
Próbálom kimondani a nevét
De csak sírva fakadok tőle
Ez a dal
Amiről ma este álmodunk
Remélem, átszeli a sötét éjszakát
Hogy boldog reggel köszönjön rá
És mindez valóra válik
Az éjszaka átöleli őt
És azt mondja, térjen nyugovóra
Jó éjt
Gyerekkori álmok
Napjaim, amik elmúltak
Ég veletek
Na Il-deung a 2. évfolyam 1. osztályából különdíjat kap a jó magaviseletért.
Hahó, Il-deung! Mire vársz? Menj fel!
Hogy miért kapja? Jó magaviseletért?
Talán azért, mert mindig megírta a házit?
Aha.
„Ezt a díjat annak elismeréseként kapja,
hogy példamutató melegszívűséget tanúsítva segített
a rászoruló társain.”
Várjunk! Ezek szerint Na Il-deung saját zsebéből támogatta Yoon Ah-yit?
Biztos, hogy nem zsarolta?
Lerí Yoon Ah-yiról,
hogy adományokból él.
Szegénynek lenni
nem szégyen.
Azt hittem, ha már nem leszek szegény, sikerül leküzdenem az élet nehézségeit.
De tévedtem.
Már látom, hogy nem a pénz
a gondok okozója,
hanem a felnőttek.
Felnőtt akarok lenni.
Hogy az éretlen felnőttek
többé ne irányítsák az életemet. Én is
hitvány felnőtt lennék,
akárcsak ők.
Beszélni akartál velem?
Beszéljük meg!
Sajnálom, de
hagyjuk későbbre!
Kerülsz engem.
Tudom, hogy rám sem bírsz nézni,
de komolyan mondom, fogalmam sincs, mi folyik itt.
Miért történik mindez?
Nem.
Jól vagyok, tényleg.
Hogy lehetsz jól?
Az én ötletem volt ez az őrült alku.
Én meg belementem. Én sem vagyok jobb.
Amikor
megkérdezted, szükségem van-e pénzre.
Úgy gondolok rá,
hogy megsajnáltál, mert jószívű vagy.
Yoon Ah-yi!
Komolyan mondod?
Le kéne szidnod.
Nevezz vesztesnek, gyáva gazembernek!
Fenyegess meg, hogy elmondod az igazat!
Vagy legalább kiabálj rám!
Hogy
kevésbé legyek szánalmas.
Elmondtam az igazat.
És
ez az eredménye.
De tudod, mit?
Tényleg
jól vagyok.
Majd megőrülök, annyira frusztrált vagyok,
de megkönnyebbültem.
Rém kínos helyzetben vagyok, és ez hihetetlenül dühít.
De legalább nem tanácsoltak el.
Ugyan! Eltanácsolás?
- Az semmi… - Neked talán az.
Máshol érettségiznél, vagy külföldön tanulnál.
De nem nekem.
Ha nem érettségizek, akkor ennyi. Nincs más lehetőségem.
Hallod?
Nem sejted, mennyire megbántam,
hogy elárultalak a tanárnak, ugye?
De számomra az őszinteség is luxus.
És azt javasolod, átkozódjak és kiabáljak veled kedvemre?
Mi hasznom lenne belőle?
Nagyon
irigyellek, amiért átkozódhatsz és kiabálhatsz
következmények nélkül.
- Hagyd abba! - Na Il-deung!
Ne játszd itt nekem
a szegény boldogtalant!
Mert nevetséges.
Hova mész?
Ma varázsolni tanulunk.
Mi legyen a mai lecke? Kártyák?
Nem akarok tovább mágiát tanulni.
Csak úgy? Miért?
Inkább több műszakot vállalok a munkahelyemen.
De hiszen élvezted a varázslást!
Mi értelme a rövid élvezetnek, ha éhezel?
Inkább pénzt keresek, és veszek magamnak valami ennivalót.
Ennyi? Ezért hagyod abba?
„Ennyi”?
Mi olyan jó a varázslatban?
Mi értelme reménykedni, hogy minden sikerülni fog,
ha rövidesen úgyis csalódsz?
Legalább mosolyogsz…
ha csak egy percre is.
- Mondd csak! - Igen?
Most kérdezem meg tőled utoljára, és teljesen komolyan gondolom.
Van egy emlékem, amit elfelednék.
Ki tudnád törölni?
Vagy talán visszapörgetnéd az időt akkorra, amikor még meg sem történt?
Nem, inkább
teljen el tíz év egy szempillantás alatt! Képes lennél…
megtenni ezt nekem?
Jó. Megteszem.
Tényleg?
Te hiszel…
Várj! Ugye
nem hiszed azt komolyan, hogy ez lehetséges?
- Azt hittem, igazi varázsló vagy. - Valóban?
Még ne légy csalódott!
Nem vagyok csalódott.
Nincsenek már elvárásaim.
Most elmegyek.
Várj!
Ez volt
az első paklim, amikor varázsolni kezdtem.
Neked akartam adni a mai óránkon.
Tessék. Neked ajándékozom.
Mi történt a karoddal? Megsérültél?
Semmi komoly. Szia!
Fogd ezt!
A gyerekek nem gondolnak a következményekre.
Aggódtam, hogy megpróbálja magával rántani Il-deungot.
Megkönnyebbültem, hogy ennél több esze volt.
Igen, uram.
Köszönöm a segítségét.
Jó éjt!
Biztos éhes vagy.
SZEMETESZSÁK
Elől hagytam, hogy megkérdezzelek, amikor hazaérsz. Mi legyen velük?
Dobd ki őket!
Rendben.
Ahogy a fiam kívánja.
Köszönöm,
hogy tiszteletben tartod a döntéseimet.
Persze csak akkor teszed, ha azt válaszolom,
amit hallani akartál.
Mit jelentsen ez a hangnem?
Yoon Ah-yi miatt van?
Vagy ezek miatt?
Persze, hiszen te már mindenről tudsz.
Igen. És ha már itt tartunk!
Tudod egyáltalán, mennyire igyekszem?
Mindent a főiskolai előkészítőbe ölünk,
és félek, hogy butaságokra pazarolod az időd.
- A tanuláson kívül minden fölösleges? - Persze, hogy az!
Az a Yoon Ah-yi, vagy bármi is a neve,
belerángatott a bajba, mert gyenge vagy, és bedőltél neki!
- Ne már! Tudod, hogy az én hibám. - Elég!
Még az is, hogy itt veszekszünk egymással,
csak időpazarlás.
Minek csinálom mindezt?
Fiam!
Álmodni könnyű,
de nem mindenki tudja megvalósítani.
Bármit is akarsz most tenni,
bármi is most a vágyad,
fel kell adnod a fényes jövőd érdekében.
Képtelen vagy rá?
Nem értem.
Az, hogy jogi egyetemre menjek, és bíró vagy ügyész legyek,
az a ti álmotok.
Micsoda?
Akkor miért nekem kell…
mindent feladnom érte?
Anya!
Őszintén kíváncsi vagyok.
Álmokról beszéltél.
Akkora baj, ha nincs álmom?
Csak az vezérelhet, hogy legyek valaki?
A mindenit!
Jézusom! A frászt hoztad rám.
Szia!
Mit bámulsz?
És mit akarsz tenni ellenem?
Mit fogsz tenni?
Tolvaj! Rendőrség!
Tolvaj! Hívj rendőrt!
Hallgass!
- Kapd el! Ott a tolvaj. - Kérlek, hallgass!
- Kapd el! - Csend legyen!
- Kapd el a tolvajt! - Csend legyen!
- Kapd el! Fogd el ezt a tolvajt! - A fenébe!
Ott fut a tolvaj!
Yoo-yi!
Hoztam valami finomat a munkából.
Megint elbújtál?
Ha nem bújsz elő, nem kapsz fánkot.
Hol vagy?
Itt vagy, ugye?
Mi?
Felelősséget kellene vállalnod érte. Ez nem a nővére dolga, hanem a tiéd!
De könyörgöm, ne egyedül menekülj,
hanem vidd magaddal Yoo-yit!
Yoo-yi!
PRÓBAVIZSGA
Yoo-yi!
Te! Van fogalmad róla, milyen késő…
Segíthetek?
Elnézést!
Bocsánat.
Nem túl hideg?
Az ösvény, amin állsz.
Asszonyom! Látta ma Yoo-yit?
Ma nem.
Jó, köszönöm.
Halló?
Ez Yoo-yi nővérének a száma?
Igen.
Bocsánat, hogy ilyen későn telefonáltam.
Yoo-yi barátja, Hui-jin anyja vagyok.
Yoo-yi egyedül volt otthon, ezért vacsora után vittem volna haza.
De végül mindketten belealudtak a játszásba.
Nem baj, ha itt alszik, és csak holnap viszem haza?
Halló?
- Halló? - Jó.
Igen.
Köszönöm.
Tudtam, hogy ez jó hely lesz.
Mi ez?
Micsoda?
Egyszer az irodalomórán
a tanár megkérdezte,
mi a legboldogabb emlékünk a szüleinkről.
Az egyik srác azt mondta,
hogy az, amikor a szülei elutaznak, és nincsenek otthon.
Az egész osztály nevetett és tapsolt,
csak én nem értettem, mi ebben a vicces.
Mert én mindig csak arra vártam, hogy hazajöjjenek.
Először az anyám,
most pedig az apám is.
Ha nehézségek adódtak, azt ismételgettem magamban:
„Ne várd őket! Hiába is vársz tőlük bármit.
Csak magadra támaszkodhat ezen a világon, Yoon Ah-yi.”
Szóval ezért
akartál idő előtt felnőtté válni.
Belefáradtál a szenvedésbe és a dühbe.
Tudod…
mit mondogattam magamban, amíg körberohangáltam, Yoo-yit keresve?
Annara
sumanara!
Még mindig a jövőbe vágysz?
Elküldelek oda, ha akarod.
Most mennem kell.
Közelegnek a vizsgák, sok a dolgom.
Köszönet mindenért.
Azt mondtad, utálod…
hogy apád mindig elmenekül, igaz?
Az nem ugyanaz, mint hogy kihagynád az élet nehéz részeit?
Úgysem történik meg.
És ha…
mégis megtörténne?
Akkor is el akarnál menekülni?
Találkoznál vele?
Kivel?
Azzal a személlyel, akit most említettél.
Az egyetlen emberrel a világon, akire számíthatsz.
Annara
sumanara!
Mit szólsz?
Találkozol vele?
Véletlenül
nem úgy hívnak,
hogy Yoon Ah-yi?
Ezt meg honnan tudtad?
Én csak
tudom.
Mit keresel itt? Anyukádra vársz?
Honnan tudod?
Megláttam azt.
Ez anyukádat ábrázolja, ugye?
Tudom, nehéz ezt elhinned,
de én mindent tudok rólad.
Ugyan már!
Tényleg mindent tudsz?
Valószínűleg.
Akkor találd ki, mit szeretnék a leginkább tudni!
Hogy mikor tér vissza anyukád.
Nem.
Hogy elfelejtette-e a neked tett ígéretét.
Hazudsz! Nem tudsz te semmit.
Azt ígérte…
hogy a szülinapodon elvisz az óceánhoz. Ugye?
Ezt olyan titok, amit csak anya és én tudtunk.
Azt is tudom,
mit érzel legbelül.
Akkor
mondj el mindent!
Minden, amit tudni akarok.
Csukd be a szemed,
és jól figyelj
Talán túl nagy kérés volt
Az, hogy a világ átöleljen engem
Vajon a gyerek Aki dühösen dobbantott a lábával
Jól van ?
Sikerült legyőznöd
Azt az erős vágyat Amitől szabadulni vágytál ?
Túl sok ez a teher egyedül
Még az összes fájdalmas álom is
Minden, amiről nem tudtunk beszélni
És ez a nap, amit együtt töltöttünk
Fehér papírhajóvá hajtogatjuk
És a holnapba bocsátsuk
Amikor újra találkozunk
Ha átkeltünk a széles És kiszámíthatatlan tengeren
Remélem, a jövőbeli énem
Nem lesz olyan naiv és gyenge Amilyen én vagyok
És elmondja majd
Hogy boldog vagyok
Egyelőre búcsúzom tőled
Egészen addig
Amíg újra találkozunk
Nekem sincs anyukám.
Vagyis tulajdonképpen
még mindig várok anyukámra.
Mint te.
Őszintén szólva nincs pénzem,
és ez sok mindent megnehezít.
De tudod, mit?
Egy dolgot biztosan állítok.
Hogy sosem adtam fel,
és még mindig élek, harcolok.
Ugyanakkor,
nem tudom, mit szólsz hozzá,
de nagyon hasonlóak vagyunk.
Szóval szerintem jól elboldogulsz majd.
Bármi is legyen.
Csalódtál bennem?
Az, hogy szerinted hasonlóak vagyunk,
örömmel tölt el.
Én sem adom fel. Mint te.
Mi volt ez?
Tudod te azt.
Ez idővarázslat.
Hát nem érted?
Megvigasztalódtál.
A jövőbeli éned segítségével.
Mondd csak!
Mit?
Ki vagy te…
valójában?
Jó napot!
Látott már valakit, aki így néz ki?
„Eltűnés”.
„Megjelenés.” Sikerült!
Igen!
ELTŰNT SZEMÉLYT KERESÜNK SEO HA-YOON
Elnézést!
Rendőrtiszt vagyok. Volna egy kérdésem.
Látott valaki hozzá hasonlót?
Látta őt?
Miért keresik ezt a személyt?
Potenciális gyanúsított egy nyomozásban.
Nem tudom. Sajnálom.
Várjon!
Miért keresik a rendőrök?
Yoon Ah-yi!
Még mindig a vidámparkban lógsz?
Miért kérded?
Csak…
kíváncsi voltam, tudod-e,
milyen ember az, aki ott él.
A varázsló?
Varázsló? Francokat!
Úgy tűnik, nem tud róla.
Ezt nézzétek meg, ha unatkoztok! Jaj, várjatok!
Kicsit sokkoló lehet.
Inkább jól szorítsd az adományozód kezét,
és nézzétek együtt!
Mi van?
Vegyétek már el, mielőtt meggondolom magam!
Szétrobban a fejem, annyira dilemmázom, hogy mutassam-e meg a rendőrségnek.
Igazi vagyok.
Igazi varázsló vagyok.
A feliratot fordította: Péter Orsolya