SERIÁL NETFLIX
Mami.
Ve třídě je jeden kluk jménem Na Il-tung.
Je hrozně chytrý a fakt hezký.
A má i skvělý smysl pro humor.
Jednou mě překvapil, když se zeptal, jestli s ním chci chodit.
Vsadím se, že i tentokrát se bude smát. Jak říká:
„No tak. Dělám si srandu.“ Nebo něco takového.
- Co… - Dej mi vědět, jestli máš zájem.
Do testu z matiky ještě zbývá pár dní.
DŽI ČCHANG-WUK
ČCHOI SUNG-JUN
HWANG IN-JUP
REŽIE: KIM SONG-JUN
MELODIE KOUZEL
JAKO NA KOLOTOČI
Zaplatím ti. Abys propadla v testu.
Copak…
nepotřebuješ peníze?
Není to tak hezké, jako když tě hřeje máma, že?
Ale pořád to zvládneš. Protože jsi moc výjimečné vajíčko.
Běž už spát. Budeš ve škole ospalá.
Nemám žádné hodiny, takže to nevadí.
Zítra začíná exkurze.
Ti, co nejedou, nemají celý den výuku,
a stačí, když přijdou. Je to super.
Proč jsi mi to neřekla?
Protože nechci jet.
Víš, jak jsem na některé věci citlivá.
Všechny holky z mé třídy budou spát ve stejné místnosti.
Není to směšné?
Bude tam určitě hrozný hluk.
Asi budou celou noc vzhůru, že jo?
Budou se bavit?
Co by na tom bylo tak zábavného?
Je to zbytečně drahé.
Proč nejedeš na exkurzi?
Zaplatím to. Jeď, i když nechceš.
Máš peníze?
Jo.
Na co čekáš? Utíkej se sbalit.
No, když chceš.
Protože jsem hodná mladší sestra.
Udělám to.
Kolik mám mít bodů?
Stačí pod 90.
Kolik mi zaplatíš?
Dvě stě tisíc wonů teď a tři sta tisíc,
až budou výsledky.
Tak jo.
To nic.
I když svou pýchu prodávám za pár set tisíc wonů,
můžu ji koupit zpět, až budu vydělávat spoustu peněz.
Hej.
Co to děláte?
Buďte upřímní.
Všechno jsem to viděla.
Vy dva jste se…
drželi za ruce, že?
- Co? - Co se tady děje?
- Oni spolu chodí? - Vážně spolu chodíte?
- Co? - Panečku.
- Vážně? - Opravdu?
- Co? - Oni spolu chodí.
- Vážně? - Hej!
Máš dělat, žes nic neviděla.
- No teda! - Dobře ty, Il-tungu!
No nekecej. Fakt?
No nekecej.
Vážně?
To jsem nečekala.
Vezměte si list a pošlete to dál.
Pospěšte si.
POLOLETNÍ TEST 2022 PŘEDMĚT: MATEMATIKA
POLOLETNÍ TEST
Zbývá pět minut.
JUN A-JI ODPOVĚDI NA OTÁZKY S VÍCE ODPOVĚĎMI
Mami, dneska byl poslední den pololetních testů.
Ale pokazila jsem test z matematiky, ve které jsem si věřila.
Nebylo to tak těžké,
ale udělala jsem chybu, když jsem zapisovala odpovědi.
Příště…
už takovou chybu neudělám.
Dobře, jdeme na to!
- Bavíš se? - Jo, je to fakt zábava.
Pojďme najít tvou mámu.
- A-ji. - Ano?
Když nebudeš moct maminku najít, nikam nechoď,
jen přijď sem před kolotoč.
Tak tě najdu?
Ano.
Takže nebreč, ani když pustíš mou ruku.
Buď statečná a silná.
Dobře. Nebudu brečet a počkám na tebe tady.
Čekala jsi na mě?
- Ne, nečekala. - Tak jo.
Víte,
chodívám sem, když mě něco rozruší.
Narozeniny, Dny dětí…
Každá šťastná vzpomínka s mámou se odehrála tady.
Když vstoupíš do zábavního parku,
zapomeneš na všechny starosti, že?
Proto se mi tu líbí.
- Až do dnes? - Jo.
Mně ne. Už ne.
Možná je to proto, že je park starý a rezavý,
nebo protože jsem vyrostla.
Uvidíme.
Nejlepší způsob, jak zastavit dětský pláč, je kolotoč.
Co ty na to?
Chceš se svézt?
Ne. Zase jen budete říkat divné věci,
jako o tom, co je skutečná magie?
Jen jsem chtěl zapnout kolotoč.
Stačí tamhle stisknout tlačítko.
Páni.
Vy umíte dělat i tohle?
Jistě.
Takže…
jste opravil i všechny ostatní jízdy?
No, trik je v tom přesně vědět, co opravit.
Opravovat staré stroje není tak těžké, jak myslíš,
pokud víš, jak fungují.
Ale…
ty.
Tady.
Víš, co dělat, když máš zlomené srdce?
Co mám dělat?
Řekni ta kouzelná slova.
Takhle.
Annara…
sumanara.
Pak začneš přemýšlet o všech těch dobrých vzpomínkách.
A řekneš si: „Všechno bude v pořádku.“
„Tahle bolest nic není.“
Prostě tak.
Myslím to vážně.
Kdykoli je to těžké, věř mi a zkus to.
Dobře?
Annara sumanara.
Ano! Přesně tak!
Co ty na to? Chceš se svézt?
Annara
sumanara.
Vidět něco na vlastní oči
neznamená, že je to pravda.
Vidíš jen to, čemu věříš.
Pamatuješ si ten nádherný svět,
který jsi viděla jako malá?
Nás, tenkrát?
Věřil jsem si víc a mohl jsem se stát čímkoli.
Zítřek byl vždy víc vzrušující než dnešek.
I když bylo zataženo,
čekal jsem na slunce.
A ve svém srdci jsem měl
ty sny, které se jednoho dne splní.
Za temné noci roste jediná věc,
a to výmluvy, které jsou ještě přesvědčivější než včera.
Vím, že se jen snažíš utéct.
Možná jsme mohli jít
těmi samými cestami,
na které jsme kdysi upadli.
Můžu si zase věřit a stát se čímkoli.
Zítřek bude vždy víc vzrušující než dnešek.
- Za těmi mraky… - Čeká slunce, až zazáří.
- Vždy si na to vzpomenu… - Vzpomenu.
- Cítím… - Cítím…
Že sny, které zase rozkvetou,
jsou tady.
V den bílý jako sníh se nakreslím.
Nemám důvod ustoupit,
nemám důvod se cítit malý.
Zase s neochvějným světlem…
S jakoukoli barvou, po které toužím…
Nakreslím se tam.
Zase si můžu věřit
a stát se čímkoli.
Zítřek bude vždy víc vzrušující než dnešek.
Zase jsem se našel
a nepustím tu ruku.
Mé zářivé jméno mě volá.
- Za těmi mraky… - Čeká slunce až zazáří.
- Vždy si na to vzpomenu… - Vzpomenu.
Cítím,
že ten sen, který znovu rozkvétá,
je ve mně,
v mém srdci.
Cítím svůj sen.
Jak se cítíš?
Je ti trochu lépe?
Tak jo.
Ano.
Aspoň na chvíli.
Na chvíli?
No. A co kdybys…
nejdřív vymazala ta čísla ve tvé hlavě?
- Čísla? - Ano.
Matematické vzorce, výsledky testů, své hodnocení, čas…
a peníze.
Jak to mám udělat?
I když je to jen na chvíli, zkus udělat něco naprosto hloupého.
Například…
se ode mě můžeš učit kouzlit.
Co ty na to? Nebyl by život zajímavější?
Později.
Možná později.
Ať se nad tím zamyslím, jak chci,
učit se něco jako kouzlení v mé současné situaci
nedává žádný smysl.
Nemůžu v životě dělat jen to, co chci.
Jako vy.
I když to bylo jen na chvíli, děkuji.
Neříkám, že bys měla dělat jen to, co chceš.
Měla bys dělat tolik věcí, co chceš,
jako věcí, které dělat nechceš.
Propána.
Mí studenti jsou dneska dost hluční. Některé věci se nemění.
Tak jo!
Nastal den, na který jste všichni čekali!
Vidím vám to na očích.
Ano, je to tak. Vaše známky!
Ale no tak.
To se na ně tak těšíte?
Taky jsem nervózní. Klepou se mi ruce.
Takže ve třídě máme někoho,
kdo byl nejlepší v každém předmětu.
Přesně tak. Je to Na Il-tung!
V každém předmětu?
Kde to vázne? Tleskejte.
Hlasitěji!
Ne. Nechoď sem. Půjdu za tebou.
Nevstávej.
Bože! Děkuji, že mám možnost
ti dát tak výjimečné vysvědčení.
- Kim So-hi. - Proč mi to nepřinesete?
Pochopíš, až uvidíš své známky.
Podívej se. Rozumíš, že?
Song Wu-rim.
Tady jsou slíbené peníze.
Dobrá práce.
Řekni, jak pak na konci roku.
Hej…
Proč to všechno děláš?
Byl bys celkově nejlepší i bez toho.
A co ty? Proč jsi souhlasila s mým návrhem?
Oba máme, co jsme potřebovali, ne?
Jo vlastně. K hodnocení výkonu.
Je toho tolik k odevzdání, že je to těžké.
Nechceš pro mě udělat i to?
Za každý projekt ti zaplatím 200 000 wonů.
Jasně, dobře.
Jen mi dej vědět, které předměty ode mě potřebuješ.
S tebou se jedná jedna báseň.
Jak jsi říkal, stačí, když oba dostaneme, co potřebujeme.
POHŘEŠOVANÁ OSOBA SO HA-JUN, 18 LET, STŘEDNÍ ŠKOLA SEWUN
Neznáte náhodou So Ha-jun?
Prý je nezvěstná.
POLICIE
Celá ta situace mě taky zmátla.
Jo, ještě se vám ozveme.
Jo, a…
promiňte, že to říkám, ale…
sotva jsem si všiml něčeho divného.
Byl nový semestr a neměl jsem čas si všechny zapamatovat.
Útěk nebo únos, nic nevylučujeme.
Tak prosíme o trpělivost.
Pokud se So Ha-jun ozve, nebo něco uslyšíte, zavolejte nám.
- Ano, jistě. - Děkuji.
Děkuji.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Hej. Vypadá to, že So Ha-jun fakt zmizela.
O tom pochybuju. Loni taky utekla z domova.
- Vážně? - Jo.
Věděl jsem, že přijdeš.
Nakonec jsem se vrátila.
Tak co zkusíme jako první?
Co kdybys…
mi nejdřív dala svou gumičku?
- Tuhle? - Ano, tuhle.
Pozorně se dívej.
Vidíš, tahle kulička…
zmizela.
Tohle je „zmizení“.
A znovu se objeví při „objevení“.
To vím i já.
Jednou jsem dělala kouzelnickou show
na besídce na základní škole.
Vážně?
Tak…
Co řekneš na tohle?
Na. Tomuhle se říká „proměna“.
Tohle jsi na besídce nedělala, že?
Ne. To je úžasné.
Že ano? Tohle…
Přišlo mi, že je někdo venku…
Je tam někdo?
Tohle je „zmatení“.
Zma… Cože?
Podívej se sama.
Jak jste to udělal?
„Zmatení“ je, když upoutáš pozornost publika.
Umožní to kouzelníkovi ukázat, co chce, a skrýt, co chce.
A v tu chvíli ten trik uděláš.
- Trik? - Ano, trik.
Neříkal, že to je pravá magie, a ne trik?
Co s ním je?
- Jak hloupé. - Co?
Vím přesně, na co jsi myslela.
Není to hloupé.
Pozorně mě poslouchej.
To, co jsem tě teď učil,
jsou triky, ale to…
že se teď usmíváš, je opravdové kouzlo.
Není to něco?
No, když je to tvá první lekce, začneme trénovat zmizení.
Jun A-ji s ním něco má.
Musí to mít jeden důvod.
Peníze, nebo láska.
Jo, zkus to.
- Takhle? - Ano a chytni tohle.
A teď tohle.
- To je ono. - Vážně?
Jo. Zkus to znovu.
Ale proč se takhle nedíváš na mě?
Jun A-ji. Nedělala jsi to pro peníze?
Nemůže to být majitel zábavního parku, ne?
Mám ho nahlásit za squatting?
Hezký. Miluju hezké muže.
- Hezčí než já? - Přesně tak.
Tak jo.
Leť za tím fešákem.
Ty.
Zdá se, že se o mě opravdu zajímáš.
Nebo…
o magii?
Je to spíš podezření než zájem.
Jste ubožák, že svádíte nezletilé svými pouťovými triky.
Bojím se, jako problémy můžete způsobit.
Opravdu si teď…
můžeš dovolit dělat starosti…
o ostatní?
Já?
Vždycky si to můžu dovolit.
To by věděli jen lidé, kteří měli luxus.
Máš…
na sobě spodky?
Co?
- Hele, to jsou tvoje trenky. - Počkat, co…
Sakra.
Na co si tu hrajete?
Jen tak vtipkuji.
Tys to myslel vážně, co?
Jen jsem to chtěl odlehčit. Je to zábavné, viď?
No tak, víš, že je to zábava.
Nedělejte, že jste tak šťastný, když se skrýváte
v opuštěném zábavním parku.
Jo?
Tak…
co je s tebou?
Z čeho jsi tak frustrovaný?
Nesahejte na mě, sakra.
Vaše arogance nic nezmění.
Lidi jako vy se narodí ve stoce
a ve stoce i umřou.
Víte to?
Není to moc studené?
Ta cesta, na které stojíš.
Pouhé štěstí je prosté,
protože stačí se dívat kupředu a běžet,
Protože nikdy nezakopneš a nespadneš.
Místo toho si nemůžeš vybrat, kterým směrem.
Místo toho nemůžeš přestat, kdy chceš.
Stačí, když uděláš, co ti řeknou.
Jsou věci, co máš, ty věci, cos chtěl?
Jsou věci, po kterých toužíš, ty věci, cos chtěl?
Zeptej se sám sebe,
jestli tvé tlukoucí srdce
bije
pro tebe.
Zastav.
Pro koho žiješ?
Je to prostě past, ze které není úniku.
Kdo ví, kam máš namířeno?
Možná to ani nejsi opravdu ty, kdo jde dál
tím směrem.
- Nejsi víc - Nejsi víc
než jen hračka.
Můžeš se jen usmívat,
ať je to pro kohokoli.
Proč v tomhle ledovém světě
pořád jen utíkáme?
Zatřes svým frustrovaným srdcem
a probuď se!
Poslouchej, jestli tvé křičící srdce
bije
pro tebe.
- Zastav. - Zastav.
Ještě není pozdě.
Seber odvahu,
abys utekl.
Co to děláš?
Co se děje? Jsi v pořádku?
Vy. Co jste mi to udělal?
Co?
Vypadá to, že se na mě díváš jinak než předtím.
Je to obdiv? Nebo respekt?
Vidím na tobě něco takového.
Ne?
Chceš vidět něco zábavného?
Nechte toho.
Co?
Na, je to dárek.
Myslíte, že mě oklamete takovými lacinými triky?
„Lacinými…“
I tak by sis to měl vzít.
Není to vtipné.
Jsi v pořádku, Ri-jule?
POZVÁNKA
Prý jsi dostal vysvědčení.
Tvá máma byla tak nadšená, když mi to ráno řekla.
Ano.
Tak jsem se jí zeptal,
co si myslí o synu Na Džin-mana,
že dělá povyk z prostého prvního místa ve škole?
Už jsem ti dlouho nedal kapesné navíc.
Kolik bys tak chtěl?
Asi dva… Dva miliony wonů.
Dobře. Převedu ti to na účet.
Děkuji.
Vedeš si skvěle.
Díky.
POZVÁNKA
Hej.
Co? Potřebuješ ještě něco?
Ne, tak to není.
- Jaký s ním máš vztah? - Cože?
Náhodou jsem vás viděl spolu v zábavním parku.
Víš…
o něm vůbec něco?
Kouzelník.
Jak se jmenuje?
Kolik mu je?
Jestli to není zločinec, nebo něco.
Ty o něm nic nevíš?
Tak proč?
Co když je nebezpečný…
Bože.
Vážně jsi tak naivní?
Jak s ním můžeš trávit čas, aniž bys o něm něco věděla?
Proč jsi tak zvědavý?
Tebe se to netýká.
Ano, týká! Tak už tam nikdy nechoď!
Myslím,
že se teď dost pleteš,
ale neříkej mi, co mám dělat.
Proč bych tě měla poslouchat?
Chci říct…
- Jen proto, že mi platíš… - To je nesmysl!
Když ne kvůli tomu, tak proč?
No tak, musím to snad říct?
Samozřejmě, že se mě to týká.
Každopádně…
Varuju tě.
Už tam nechoď.
A tím dnešní lekce končí.
Máš nějaké otázky?
Mám.
- Pane. - Jo.
Jak se jmenujete?
Prozatím…
mi říkej Ri-jul.
„Prozatím, Ri-jul“?
Ano.
A co vaše rodina?
Nějakou mám.
„Prozatím, Ri-jul.“
Ri-jul je můj.
Přesně tak, jsem tvůj.
Pak je tohle opravdu váš domov…
To je jedno.
A-ji.
Můžu ti říct tajemství?
Tajemství?
V tomhle zábavním parku jsem se neusadil jen tak pro nic za nic.
Chci říct,
lidé to nevědí,
ale tady, přímo tady.
Je tu cesta, která vede až k nebesům.
A kde to může být? Kde je?
Tamhle…
Tahle schránka?
Ano. Uvnitř této schránky je jiný svět, který přesahuje čas a prostor.
I bez mé pomoci můžeš poslat dopis
tomu, po kom tvé srdce touží, když ho dáš sem.
Například bys mohla dostat odpověď od své matky.
Tak jo.
Dobře. Je na tobě, jestli mi budeš věřit.
Sbohem. Měj se.
Ty blbko, vážně jsi tomu uvěřila?
Bože, jsi ošklivá a taky hloupá.
- Kdo jsi? - Prosím?
Aha.
Jsem studentka, učím se kouzla.
- Kdo… - Aha.
Takže on už kouzla i učí.
Cože? Kdo je to?
- Co to všechno je? - Jen něco málo.
Páni, vypadá to skvěle.
To jsi opravdu nemusela.
Nic to nebylo.
Myslela jsem, že žije jen s papouškem.
Je ženatý?
Ochutnej i tohle.
HRÁT
Dobře. A teď na okraj.
Otočka.
Sakra.
Takové to nebylo.
Bylo to realističtější. Skoro až skutečné.
Jak to proboha udělal?
Nemůže to být doopravdy kouzlo, ne?
HLEDÁ SE POHŘEŠOVANÁ OSOBA
Pozorně se dívej.
Tohle je základní kutálení jednou rukou.
Takhle…
Tohle je obouruční metoda.
Páni.
A pak…
Ta-dá.
Co ty na to? Chceš to zkusit?
- Ano. - Dobře.
Ta-dá.
- Jak jste to udělal? - Teď to zkus ty.
- Tohle. - Jo.
Pomalu.
Jeden prst po druhém.
- Takhle? - Jo.
Pak pomalu, takhle.
Takhle. A pak spodem.
Uvolni prsty. Jeden za druhým.
Čtyři…
Promiňte.
Božínku!
Na Il-tungu?
Co tady děláš?
Já ti to říkal.
Souvisí to i se mnou.
Prosím, pokračujte. Nevšímejte si mě.
Vítejte na kouzelnické show Ri-jula.
Pozorně se dívejte. Jedna.
Dva.
Úžasné.
- Že jo? - Ano.
- Tohle ti přijde úžasné? - Jo, rozhodně.
Stůj.
Zastavilo to.
Myslím, že jsem to viděl na YouTube.
Nechceš to chytit?
Ne.
Raz. Dva. Tři.
Ta-dá.
Il-tungu. Vyber si karet, kolik chceš.
- Kolik chci? - Ano.
Vyber si karty.
Hej, je to jen falešný pavouk.
- Hoří. - Cože?
- Ale ne.
To je vážně super, pane.
Lekce skončila.
Mějte se.
Hoří to!
Hej.
- Hej, jsi v pořádku? - Nic mi není.
Ukaž mi to.
- Nic mi není. - Neměl by ses toho dotýkat.
Můj bože.
Už si od tebe žádné peníze nevezmu.
Dost toho lituji.
Vrátím ti všechny ty peníze, co jsi mi zatím dal.
Může být těžké…
vrátit všechno hned.
- Ale jestli počkáš, budu pracovat… - Zapomeňme na to.
Víme o tom jen my dva.
Ne, prosím, zapomeň na to.
Uděláš to pro mě?
A tohle. Náplast.
Řekni, jestli to bolí.
Vydrž.
Přeháníš to.
- Co? - Pofoukej to.
Vážně.
- Máme něco? - Ano. Podívejte se na to.
Celkem tu jsou čtyři poškozené plakáty.
U tří nemáme kamery, nebo je tam moc tma.
Ale je tu jeden,
i když i u něj sotva vidíme oblečení.
HLEDÁ SE POHŘEŠOVANÁ OSOBA
Co je to? To je dost neobvyklé oblečení.
Že jo? Rozhodně to není obyčejné oblečení.
Podívejte se na další záznam.
Odsud So Ha-jun volala naposledy.
Podezřelé, že?
Můžeme to zvětšit, ať ho vidíme?
Jak můžeme takhle zjistit něčí totožnost?
Zjistěte, jestli jsou nějací svědci.
A taky se podívejte, co se dělo kolem 25. dubna.
Jako nějaká představení nebo firemní akce.
Ano, pane.
Ri-jule, bolí tě to?
Nebolí.
Ri-jul má bolesti.
Neboj se. Vůbec to nebolí.
Je to jen…
malá připomínka…
velmi staré vzpomínky.
Co je to?
Co?
Jun A-ji. Máš jít za učitelem.
Včera večer…
mi volala Il-tungova matka.
Říkala, že v poslední době vybíral dost peněz z bankomatu
a že vypadá velmi smutně. Opravdu se o něj bojí.
Z mých 20 let učitelské praxe mě něco napadlo.
„Aha…
Možná ho někdo ve škole
šikanuje nebo vydírá.“
A pak jsem na školním fóru
viděl zveřejněné tohle.
Potřebujeme vysvětlení, nemyslíš?
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková