SERIÁL NETFLIX
Slyšeli jste to?
Co?
Znáte ten malý zábavní park na kopci v našem městě?
- Jo. Už to tam dávno zavřeli. - Jo.
Říká se,
že tam žije pohledný kouzelník.
Vážně? Někdo na tom děsivém místě bydlí?
A ještě k tomu pohledný kouzelník?
Jo, a taky jsem slyšela,
že je ten kouzelník naprosto šílený.
Přesně tak.
Slyšely jste, že ten kouzelník doopravdy kouzlí?
Doopravdy?
Během triku přeříznutí vejpůl
doopravdy přeřízl…
A v triku, kdy nechal někoho zmizet,
ten člověk
doopravdy zmizel.
Vážně?
A…
než začne kouzlit,
vždycky…
Zadívá se někomu do očí…
a zeptá se:
„Věříte…
v…
- …kouzla?“ - …kouzla?
Neuvěřitelný příběh.
Tvář, o které se vám jen zdá.
Zvláštní a úžasný příběh,
který doufáte, že uslyšíte
aspoň jednou v životě.
Chci si zatancovat tanec,
který je děsivý i kouzelný.
Chci jít tam, kam mě ta zamotaná cesta povede,
cesta bez začátku a konce.
Tohle není sen, je to vaše představivost.
Je to tma pod svícnem.
Všechno zamotat,
všechno, čemu jste věřili.
Zamotáme vše a budeme dál snít.
Tohle není sen, je to vaše představivost.
Štípněte se,
udělejte krok kterýmkoli směrem.
Zamotáme vše a pojedeme dál.
Pojedeme dál.
Včerejšek nikdy
nikde neexistoval.
Překvapivá pravá tvář tohoto světa,…
která není viditelná.
Tohle není sen, je to vaše představivost.
Je to tma pod svícnem.
Všechno zamotáme,
všechno, v co jste věřili.
Zamotáme to
a pojedeme dál.
Pojedeme dál.
Jak se do lesa volá, tak se z lesa ozývá.
Tohle se mi nezdá,
jen to vše jinak vypadá.
Tohle není sen,
je to vaše představivost.
Je to tma pod svícnem.
Všechno to zamotáme.
Všechno, v co jste věřili.
Pojďme to zamotat
a budeme snít dál.
Nejste ve snu,
je to vaše představivost.
Štípněte se,
udělejte krok kterýmkoli směrem.
Všechno to zamotáme a pojedeme dál.
Pojedeme dál.
DŽI ČCHANG-WUK
ČCHOI SUNG-JUN
HWANG IN-JUP
ŘEŽIE: KIM SONG-JUN
MELODIE KOUZEL
VĚŘÍŠ V KOUZLA?
Bavíte se?
Vypadá to, že ano.
Brzy budete třeťáci
a jen se tu vykecáváte a je vám jedno, jestli tu jsem.
Co se tu děje? Co je to?
Ale ne.
Co, bojíte se, že budu váš třídní učitel?
To se mi ulevilo.
Přesně tak. Stalo se, co jste nečekali.
- Cože? - Jsme v háji.
Máte radost, že váš třídní je děkan? Tak jo.
Postarám se, že vás dotáhnu až na vysokou.
- Šťastní? - Ne, nejsme.
Dobře, je první den, tak uděláme docházku.
„Kim So-hi.“
Co to…
Díky.
„Päk Ha-na“.
Zde.
- „So Ha-jun.“ - Zde.
Dobře. „Jun A-ji.“
Jun A-ji.
Není tady?
Hned první den. To je ale začátek. Bože.
Jdeš pozdě! Kam si myslíš, že jdeš?
Stůj tam, dokud neskončím.
Ty tam taky zůstaň!
NA IL-TUNG
Takže ty budeš Il-tung.
Na Il-tung, nejlepší student celé školy.
Na jménech asi vážně záleží.
Těší mě. Jmenuji se Děkan.
Páni, vážně?
Dělám si srandu.
Proč se nesmějete? Můžete se smát vtipným věcem.
Páni, fakt vtipný.
Takže jsi mluvil s ředitelem?
Co říkal?
Řekl, že: „Jen tak dál.“
Jen tak dál
znamená být i nadále nejlepší student. Milé!
Výš než na vrchol se nedostaneš.
Dobře, sedni si na to prázdné místo.
A ty taky. Máš štěstí.
Že musím ráno zvyšovat hlas.
Dobré ráno znamená dobrý den.
Ne?
- Ano. - Ano.
Mami. Dnes je první den druhého ročníku střední školy.
Ujel mi autobus a přišla jsem pozdě,
ale díky spolužákovi jsem neměla problémy.
Možná mám štěstí, jak říkal učitel.
Les, kde roste spousta borovic.
VEZMĚTE SI, KOLIK SNÍTE. PROSÍM, NEPLÝTVEJTE JÍDLEM.
Sorry.
Mami.
Myslím, že to bude další skvělý školní rok.
Takže…
si o mě nedělej starosti.
Prostě si dneska vezmi vestu.
Hej, dávej bacha.
Dneska není můj den.
Hej, Na Il-tungu.
Je tvoje spolusedící němá?
Nevím. Ještě jsem s ní nemluvil.
Ne, říkala jsem ti to.
Ta holka možná vypadá divně, ale má dobré známky, ne?
Proč se mě na to ptáš?
Ty to nevíš?
Jsi nejlepší ve všech předmětech, ale A-ji tě vždy porazí v matematice.
Myslela jsem, že to víš.
Vážně? Neřekla bych to do ní.
- Kim So-hi. - Jo?
Měla bys zhubnout, jestli se chceš dostat na vysokou.
Cože?
To je dobře.
Všichni přestaňte mluvit a běžte se posadit.
Odkdy mají známky co do činění s formou?
- V jakém světě to žijeme. - Co mi saháš na nohu? Idiote.
To je naše třídní motto.
Vypadá to, že s tím nikdo nebudete mít problém, až na Po-hjong.
To je hrozné!
Proč? Tebe taky trápí svědomí?
Tak jo, učitel matematiky si odskočil, tak počkejte.
Je na velké. To potrvá.
- Můj bože. - Neříkejte mu, že jsem to řekl.
- Tak jo. - Nashle.
Kde ses učila matematiku?
Jako na nějaké akademii?
Proč se ptáš?
Nedává smysl, že nejsem tak dobrý jako ty…
Nemyslíš?
Ale dává smysl, že by můj učitel nebyl tak dobrý
jako tvůj.
Proto se ptám.
PŘIJÍMÁME BRIGÁDNÍKY SMĚNY DOHODOU
Mami. Využívám všechen čas ke studiu a k práci.
I když nemůžu jít na vysokou,
nechci se vzdát dobrých známek.
Co to děláš?
Prosím? Já jen…
Nemusíš se bát.
Musíme třídit odpad, jinak dostaneme pokutu.
Aha, dobře.
Už se to nestane.
Takže? Co na tu práci říkáš?
Ano, byla to zábava.
Jde ti to líp, než jsem čekal.
Škoda, že pracuješ jen jeden den.
Pokud chcete, můžu tu pracovat víc.
Můžeš začít zítra?
- Ano. - Jo? To je skvělé.
Můj minulý brigádník nečekaně skončil.
Nevěděl jsem, co mám dělat.
Tak se na to podíváme. Je to 48 000 wonů, že?
- Ano, je to 48 000 wonů. - Prosím.
Dám ti 2 000 navíc. Uvidíme se zítra.
Děkuji.
Tak zítra.
- Přijď včas. - Ano, pane.
Deset kilo rýže,
ramjun,
vejce,
a…
Punčocháče.
PADESÁT TISÍC WONŮ
Věříš…
v…
kouzla?
Nemůžu dýchat.
A-ji!
Promiň.
Jdu pozdě. Bála ses?
Ty se bojíš ty, ne já.
Dostalas mě.
Jen jsem cestou domů potkala jednoho blázna.
Jsi v pořádku?
Jo.
Jinak tohle dnešní středoškoláci nosí?
Co? Je to trend?
Jasně.
Moje peníze.
Mých 50 000 wonů!
Ztratila jsi svou výplatu?
Jo.
Určitě máš hlad.
Něco ti uvařím.
Tak pojď.
Dneska jsme měli k obědu čačang rýži.
Jo? Bylo to dobré?
Měla jsem tři misky!
Vážně?
Takže vůbec nemám hlad.
Ale i tak.
A-ji,
když jíš třikrát denně, snídani, oběd a večeři,
má to stejné množství kalorií jako je sníst najednou, ne?
Takže kdybych snědla víc, bylo by to moc. Nemyslíš?
Ty ale jsi.
Půjdu spát.
Tak jo. Dobrou noc.
Co je to?
POZVÁNKA
Hej, jsi doma? Pojď sem na chvíli.
Už jdu.
Dobrý den.
Už dost dlouho čekám, až zaplatíš nájem.
Víš vůbec, kolik mi teď dlužíš?
Promiňte.
Brzy vám to zaplatím. Slibuji.
Táta mi slíbil, že mi pošle peníze.
Prosím tě, už mě nebaví poslouchat o tvém otci, který ani nepřijde domů.
Hele. Vážně jsi v kontaktu s tátou?
Ano, jistě. Jsem.
Mám tu seznam hovorů, vteřinku.
To je jedno, nezáleží mi na tom, jestli se tvůj táta vrátí domů.
Říkalas, že tenhle týden zaplatíš.
Jestli do konce týdne nezaplatíš alespoň měsíc,
řeknu agentuře, ať to tu pronajme.
Myslím to vážně!
Promiňte.
Nikdo jiný by nebyl tak laskavý, aby něco takového snášel. Ježíši.
Bože můj!
Můžeš za to ty, co?
Za co můžu?
Chci říct,
žes na ně zíral tak dlouho,
žes do nich propálil díry.
To je fuk.
Je jedno, jestli má díry v punčochách.
So-hi, říkala jsem něco o punčochách?
Ne, neříkala.
To je ale úchyl.
Běž se učit.
Bože.
Ty se jdi učit.
Řekněme, že včera cestou do školy upadla.
Proč nemá dneska nové punčochy?
Že jo? Je to divný, ne?
Možná…
protože nemá peníze.
To přece není možný. Dneska nikdo není tak chudý…
Nebo jo?
Vždyť ani tolik nestojí.
Hej.
Chceš se trochu pobavit?
Ne.
- Otočila se a nebyl to člověk. - Tak děsivé.
Hej.
Co je, Ha-no? Ztratila jsi něco?
Co? Jo. Hej, Na Il-tungu.
Neviděl jsi tu náhodou 50 000 wonů?
Ne.
Vybrala jsem si je do obchodu a rozhodně jsem tudy prošla.
Myslím, že mi upadly.
Ale nejsou tady.
To je zvláštní.
Kam zmizely?
Byly na zemi.
Našla jsem je.
Neukradla jsem je.
No, tak asi nic.
Asi jsem právě přispěla na charitu.
Má dost drzosti na to,
že jsem ji natočila, jak ty peníze bere.
Nekřič tak. Uslyší tě.
Ty peníze nejsou špinavé.
Ta špína…
jsem já.
Je jednodušší o tom takhle přemýšlet.
Páni, to je krása!
Jen počkej.
Až moje firma s hračkami uspěje,
postavím ti přesně takový dům.
- A naše rodina tam bude šťastně žít. - Vážně?
Slib mi to, tati.
Slibuju.
To je taková krása.
Vždycky jsem si říkala,
že nesmím plakat.
I když jsem smutná.
Bojím se, že se někdo dozví,
co si myslím,
když je to všechno lež.
Někdy v budoucnosti
budu šťastná jako v pohádce…
A-ji!
Dokážou mě úsměvy
vymazané bolestí
přijít a obejmout mě?
Až ten den přijde,
doufám, že uvidím lásku,
kterou tak zoufale hledám…
- Ahoj, zlatíčko. - Tati!
Aniž bych musela spát,
mohli bychom spolu být
každičký den…
Copak to je?
To jsem uvařila.
Blíž než zvuk mého vlastního dechu…
Mami…
Vydržet bylo to nejjednodušší,
protože vím, že to nemůžu mít.
Ale přeju sI, aby se to
jednou objevilo
přímo přede mnou.
Prosím.
Božínku.
Musím najít těch 50 000 wonů.
Díky, žes přijala mé pozvání.
Oplatím ti to
tou nejlepší kouzelnickou show.
Madam.
Prosím?
Co? To je zvláštní.
Přišla jsi kvůli mé pozvánce.
Promiňte, ale zmačkala jsem ji a vyhodila do koše.
Nelži mi.
Dokonce i teď
ji držíš v ruce.
Cože? Tohle…
Vážně jsem ji včera vyhodila do koše.
Vyhodilas ji?
Jak můžeš vyhodit tak důležitou věc?
Tu máš.
POZVÁNKA
Vždyť víš.
Vrátila ses, protože jsem tě okouzlil svými kouzly.
To teda ne.
Mé peníze, co jste mi včera vzal.
Přišla jsem si pro ně.
Aha, ty peníze? Počkej.
Myslíš tohle?
Tadá!
To není vtipný.
Není to parádní ani zábavný.
Tak přestaňte blbnout
a vraťte mi moje peníze.
Dobře, no, teda…
Co by bylo tak zábavného na mizení peněz?
A tak…
Co tohle?
Annara sumanara.
Tu máš.
Vezmi si je.
Nepokoušejte mě penězi.
Proč bych si je brala?
Já…
Nejsem člověk, který bere peníze druhých.
Na penězích ostatních mi taky nezáleží,
takže na.
Vezmi si je. Jsou to tvé peníze.
Počkat.
Zase ode mě utečeš, že?
Tak by sis asi měla
pevně zavázat boty.
A…
dívej se při běhu dopředu,
abys nespadla jako včera.
Jsou parádní.
Ty tvoje bublinkové punčochy.
Tak jo.
Pojďme se najíst, Ju-ji.
- To je pro tebe. - Děkuji!
- Ju-ji. - Jo?
Odteď si vždycky nech místo na večeři,
i když je k obědu čačang rýže.
Začala jsem zase pracovat.
Dobře!
RÝŽE
- A-ji. - Jo?
Jsme bohaté, že?
Nech toho.
Jsme už ve druháku. Sundej to. Je to laciné.
Řekla jsem sundej to.
Promiň.
Nechceš mít zase děravé punčochy.
Hej, počkej na mě!
Slibovala jsi tento týden.
Jestli nezaplatíš za měsíc,
řeknu agentuře, ať to tu pronajme. Myslím to vážně!
Hej. Pomohla bys mi s tímhle problémem?
- Jo, jasně. - Tohle.
Tohle?
Jo.
Ty máš matiku fakt ráda, co?
- Jo. - Proč?
Protože jsi v ní nejlepší?
Říkal jsem ti to. Není to tebou, ale tvým učitelem.
Je to prostě zábava.
To myslíš vážně?
U matematiky, když se zamyslíš, nakonec se dostaneš k řešení.
Tolik problémů na světě nemá řešení,
ať se snažíš jakkoli.
Problémy bez řešení?
Jo.
Peníze, můj táta a můj vyčerpávající život.
Takové věci.
Aha, takové věci.
Co?
Ekologické problémy.
Jako globální oteplování.
Jo.
Ale víš co. Technologie se bude zlepšovat.
Je to dočasný problém.
Nevěřím, že jsou problémy, které nemají řešení.
A co kouzla?
Cože?
Myslíš,
že existují skuteční kouzelníci?
Co jsi zač, dítě?
Vyřeš mi to.
Promiň.
Nashle.
Hej! Počkej.
Mám pro tebe jídlo.
Za 30 minut to stejně nesmíme prodávat.
- Opravdu můžu? - Jo, vezmi si to.
Děkuji.
- Musíš to sníst za 30 minut. - Dobře.
Pane.
Jo?
Musím vám něco říct.
Můj táta s námi nežije.
Ne, vlastně se nemůže vrátit domů.
Továrna na hračky, kterou řídil, zkrachovala.
Takže utíká před věřiteli.
Ano.
Je tu někdo, kdo se o tebe stará?
To nemáš žádné jiné příbuzné?
Už nejsme v kontaktu. Dávno.
Tvá situace mě upřímně trápí,
ale doopravdy.
Sotva jsi začala pracovat a už chceš výplatu předem?
To nic, pane. Já…
Bylo neslušné vás o to žádat. Promiňte.
Prosím, zapomeňte na to, co jsem dnes řekla.
Sbohem.
Kolik potřebuješ?
Chci říct,
mám tu nějaké peníze, co jsem si předtím vybral.
Bude ti 300 000 wonů stačit?
Vezmi si je.
Co nadělám? Jako dospělý bych měl pomoct.
Mami.
Nevěděla jsem, že slovo „dospělý“ je tak úžasné.
No…
Děkuji, pane.
Moc vám děkuji.
Já…
Budu opravdu tvrdě pracovat, slibuji.
Jistě, že bys měla.
Jo.
Když zvládnu tohle složité období,
myslíš, že můžu být jako on?
Bože.
- Hlavu vzhůru, ano? - Dobře.
Jsi tak hubená.
Musíš studovat i pracovat?
Vždyť se přepracuješ.
Nechceš něco sníst?
To nic.
Odteď
mě můžeš brát jako svého strýčka, ano?
Můžeš mi říct cokoli.
Ach, ty malá chudinko, sama v tomto krutém světě.
Ne.
Bože.
Ty. Můj bože.
Cos mi to udělala?
Tys mě praštila?
Co?
Ty drzá mrcho!
Vážně? Jak se opovažuješ uhodit dospělého?
Ještě ti teče mlíko po bradě!
Ach, moje záda.
Co to…
Ty zasraná žebračko.
Nejdřív využiješ mou lítost, abys mi vzala peníze.
A teď, když je máš, končíš se mnou?
Ani…
Dnešní děcka jsou nevděční spratci.
Pojď sem. Hej.
Naštvala jsi toho nesprávného. Měla bys vědět, co tě čeká.
Nemáš peníze na účty v nemocnici nebo na vyrovnání?
Půjdeš do vězení. No tak. Pojď se mnou.
Mami.
Pomoz mi.
Někdo mi prosím pomozte.
Pojď se mnou.
Hej! Podívej se na mě, hej!
Co sakra brečíš? Pojď se mnou.
Řekl jsem, pojď se mnou.
Kdo jste?
Věříte…
v…
kouzla?
Co to sakra je?
Jestli věřím v co?
Co to… Zmizte!
Co?
Annara sumanara.
Tadá!
On zmizel.
Trik, ve kterém nechám někoho zmizet.
Úspěch.
DOČASNĚ ZAVŘENO
Znáte ten malý zábavní park na kopci v našem městě?
Žije tam kouzelník.
Taky jsem o něm slyšela. Prý je šílený.
Jo.
Když někoho rozřízne napůl, opravdu ho rozřízne a pak spojí.
A v tom triku, kdy někdo zmizí,
ten člověk doopravdy zmizí.
No to ne.
Na. Vypij to.
- Děkuji. - Jaké to je?
Dobré, že?
Pane.
Jo?
Chci se vás na něco zeptat.
Dobře.
Jak jste se včera objevil na tom kopci?
Na kopci?
Plakala jsi o pomoc. Ve své mysli.
A já jsem…
šel okolo…
a náhodou jsem tě slyšel.
A co můj šéf?
Šéf?
Jo!
Ten chlápek?
Já nevím.
Zbavil jsem se ho.
Kouzly.
Cože?
Popravdě…
Chtěl jsem ho jen vyděsit, ale…
On doopravdy zmizel.
Kam?
Já nevím. Kdybych to věděl, nebyl by pryč.
Přestaňte vtipkovat a…
Vy jste ho…
zabil?
Ne. Nezabil jste ho, že ne?
Včera jsem to viděla. Prostě se vypařil.
Chceš vědět tajemství?
Podívej.
Existují…
Dva typy kouzel.
Kouzla, která vypadají skutečně,
ale jsou falešná,
a kouzla, která vypadají falešně,
ale jsou skutečná.
A jaký druh kouzel
si myslíš, že dělám?
Má kouzla…
vypadají skutečně
a jsou skutečná!
Tak jo.
Přiznám to.
Jo, dobře.
Abych byl upřímný,
úspěšnost ještě není stoprocentní.
Já už půjdu.
Připadám si, že kdykoli s vámi mluvím,
stává se ze mě idiot.
Každopádně díky za včerejšek.
Pane.
Jo?
Říkám vám to, protože mi připadáte jako normální člověk.
Proč si nenajdete práci,
která je produktivnější a smysluplnější?
Asi tady bydlíte, protože se vám daří.
Ale dospělý muž jako vy,
co dělá, že je nějaký trapný kouzelník,
v zavřeném zábavním parku…
Říkal jsem ti,
že jsem skutečný.
Skutečná kouzla neexistují.
Věřila jsi v ně,
když jsi byla malá.
Ale já už nejsem malá.
Proč jsi tak vážná?
Co je špatného na tom věřit a mít ráda věci,
jako jsou Santa Claus a kouzla, i když jsi trochu starší?
Jste hroznej.
Lidi jako vy
nemají strach ani zodpovědnost.
A přesto mluvíte o hloupých a dětinských věcech,
jako jsou Santa a kouzla. Lidi jako vy…
Ne, chci říct…
Lidi jako můj táta…
jsou tak ubozí.
Máte vůbec tušení,
jak těžký je pro mě každý den?
Věříš…
v kouzla?
Nechte už toho. Kolikrát to musím opakovat?
Nevěřím!
Nevěřím v kouzla!
Annara…
sumanara.
Všechno tu vždycky bylo.
Neviděla jsi to, protože jsi zapomněla.
Tvé oči někdy klamou svět.
Jen proto, že je něco skryté
ve tmě,
neznamená, že to zmizelo.
Rozsviť světla.
KOUZELNÝ SVĚT
Vyber si cestu, po které nikdo nešel.
Nemusíš se bát.
Pochybuj o všem, co znáš.
Není hezké se vidět
na začátku?
Bez jizev
a bolesti?
Strach je v podstatě
stín, který v tobě roste.
Jsou to věci, které za chvíli zmizí.
Zvedni hlavu, když je cesta zatarasená,
podívej se na oblohu,
která nepotřebuje cesty.
Nevěř těm lžím,
které šeptají a říkají ti, ať se krčíš.
Ta mrtvá slova temnoty
musela bolet,
ale teď jsi silnější.
Věř si.
Vyber si cestu, po které chceš jít.
Už jsi v cíli.
Zvol svůj nejjasnější úsměv a zkoušej to.
Není hezké se vidět
v tuhle chvíli,
kdy tě žádná temnota
už nedokáže
zastavit.
Toto vystoupení se jmenuje…
No…
Mám to.
Kouzlo,
díky kterému zase věříš
v kouzla.
Co na to říkáš?
Je to úspěch?
Mami.
Nemohla jsem říct, že nevěřím, protože ten pohled
byl tak skutečný a krásný.
Je ten člověk, co tu stojí…
Doopravdy kouzelník?
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková