Péter! Péter! Péter! Péter!
Láttad, mi van odakint?
- Tárgyalnunk kell a megadásról. - Így van.
Te adod meg magad nekem.
Mert én ezt látom.
Gondolj bele!
Te, az egyház és én lázba hozzuk őket.
Csatlakozol hozzám, hozod az egyházat, és a miénk lesz.
Én...
Figyelsz, vagy csak azon agyalsz, milyen ízű lehet az ajkam?
Nem lennél jó nekem.
De igen.
Nagyon jó lennék.
Azt hiszem, belefeledkeznék.
Bele ám, baszki.
Szard le Istent! Én kellek neked.
Nem!
Nem, bassza meg!
Akkor megdöglesz a többiekkel együtt, pátriárka.
Te rohadék!
Ezek a kibaszott emberek!
Jó estét! A hintó önre vár.
- Inkább lőjön agyon. - Ugyan már!
Ön csak kötekedik, hogy megőrizze méltóságát a vereség dacára.
Úgy tűnik, nem szabad meglőnie.
Bosszantó.
Jó napot, uram!
Már megint te.
Nem az iskolában kéned lenned?
Felháborító!
Szervusz!
Asszony!
Hazug disznó vagy!
Ez foglalkozási ártalom egy imposztornál.
Miket mondtál a népnek!
Ott voltál?
Nem lehetett könnyű.
Kaphatok fügét és ricottát?
Nem.
Alkut kaphatsz, ami megmenti az életedet.
Az az alku, hogy boldogan élünk, míg meg nem halunk?
Dugunk egyet és úgy teszünk, mintha csak civakodtunk volna?
Ezt hagyd abba, különben levágatom a fejedet!
- Fincsi! - Ne csináld ezt!
Hazudtál rólam és Péterről. Gyűlöletet szítottál.
Nem kellett megerőltetnem magam. Kurvára utálnak téged.
Még az udvartartás sem bír.
Visszamégy Moszkvába az embereimmel,
megadod magad és elismered, hogy te vagy
Pugacsov, a büdös szájú kozák.
Szigorú vagy. Tonhalat adtak. Mit tehettem volna?
Aztán ketrecbe zárva járod a falvakat, elmeséled a történeted,
hogy szégyelljék magukat azért, hogy téged követtek.
A férjem visszakapja a becsületét.
Vagy a halált választom. Azzal jól felcseszném az agyad.
- Nem hiszem, hogy a halált választod. - Ez a különbség köztünk.
Egyszer úgyis leszúrnak. A magamfajtára ilyen sors vár.
Akkor miért ne halnék meg hírhedtségem csúcsán,
miután kicsesztem a cárnővel és bemocskoltam egy seggfej nevét?
Megöltetek és disznókkal etettetek volna meg,
amikor kibékültetek akkor éjjel.
Sajnáltam a dolgot.
Akár megölsz, akár nem, úgyis elkapnak téged.
Engem szeretnek.
A tenyeremből ettek, baszki! Érezted irántam való szeretetüket.
Talán az a végzetem, hogy ezt az országot vezessem.
NAGY KATALIN - A KEZDETEK 3. ÉVAD 10. RÉSZ
EGYSZER, RÉGES-RÉGEN
Tényleg megtervezte az összes reggelit előre?
Bolond.
- Dühít, hogy nem ölhettem meg! - Fogd be, Makszim!
Szegény nyomorult. Csak új életet akart kezdeni.
Ki ne akarna?
És ha elmondja az igazat rólad, Marial?
- Akkor rád is új élet vár. - Mondja csak el. Én már nem félek.
Bajkeverő, nagyszájú paraszt, akit most valaki más ölhet meg.
Befejeznéd a pucolást? Dühös vagyok, és nem bízom a cselédekben.
- Hugó még itt van. - A barom!
Követni fog Grigorijhoz.
Én vagyok az! Beszélhetnénk?
Tűnés, csóró egérke!
- Hozd a pisztolyom, Petra. - Épp azt akartam.
Egész éjjel vártunk.
Néhány gondolat.
Elképesztő, gyönyörű, agyafúrt hazudozó vagy,
akit már jó ideje nem dugtak meg,
így kissé ideges vagy, ami még vonzóbbá tesz.
- Társuljunk! - Inkább kiszúrnám a szemed.
Ha így mondod, kedvet kapok hozzá.
Baszki!
Hozz teát, Petra!
A következőt láttam, mert figyelek:
opportunista vagy.
Gyűlölöd Katalint, keresztbe akarsz tenni neki.
De nem vágynál többre?
Mindenre?
És te segíthetsz, igaz?
E honban csak két embernek van királyi tapasztalata. Az egyik én vagyok.
Meg akarod buktatni őt, vagy sem?
Dehogy akarom. Szeretem őt, te áruló svéd pöcs.
Pompás. Tehát akarod.
Katalin választhat: elmondja mindenkinek, hogy ő ölte meg Pétert,
megpróbálja megmagyarázni, ki volt Pugacsov,
vagy megöli, mártírt csinál belőle, és a lázadók vezér nélkül maradnak.
Egyik sem jó.
Plusz ott az általános vélekedés, hogy a bige szuicid hajlamú,
és már van is esélyünk.
Pál Grigorijnál van.
Szerintem tudod, hol bujkál, és nem akarod, hogy kövesselek.
Nagyot kockáztatsz, ha ilyeneket mondasz.
Tudom, de ez egy olyan nap, amikor életek változnak meg.
Tudtad, hogy ma van a házassági évfordulónk?
- Kit érdekel? - 36 év.
- Micsoda? Hiszen te csak... - 37-nek nézek ki? Annyi vagyok.
Királyi frigy. Egyévesen házasodtunk össze.
- Királynő lehetne belőled. - Mire célzol?
Hozd ide Pált, szenteld fel, aztán menj hozzá feleségül.
Tudom! Bámulatos!
Moszkvában felkelés folyik.
Nemsokára rájönnek arra, hogy nincs vezetőjük.
A miénk lehet az egész ország...
Baszki!
Én... voltam már király. Imádnánk.
Baszki, nyugtatót tettél a teába!
Hát persze, zsenikém.
Baszd meg!
Jó éjt, te áttetsző svéd barom!
De azért remek ötlet.
Fontos, hogy feltedd a kérdést: mitől békélne meg a szíved?
Az imát javasolná? A teniszt is szeretem. Talán azt.
A tenisz nem árthat.
Irtózatos düh fog el, ha nem kapok meg valamit.
Lépj ki a testedből, lebegj felette,
és képzeld oda a magadon túli világot!
De vannak pillanatok a férfi életében, amikor tudja, mikor imádkozzon,
mikor teniszezzen,
és mikor cselekedjen, hogy életben maradjon.
Hasznos tanács.
Mi bajod, öcskös?
Makszim a nevem.
- Jó reggelt! - Munkát akarok.
Miféle munkát? Nem vagy politikus alkat.
Valóban? Én javasoltam a puccsot, ami a trónra juttatott.
Ez politikus alkatra vall. Mit szólnál a főtanácsadóhoz?
Ködös, és olvasni nemigen kell hozzá.
Emlékszel?
A végzet érzete a puccs ötlete előtt vagy után merült fel bennem?
Úgy érzem, utána találtam ki, hogy elhitessem magammal.
Szinte minden iránt téveszméket tápláltál.
De mikor mondtam ki?
Azt mondtam, öld meg, mire te: "Tudtam, hogy itt a végzetem.
Azt hittem, a szerelem az, de talán maga Oroszország."
- Azt mondtam, "talán"? - Ki a tököm tudja?
Koncentráljunk a munkámra. Kell valami.
Az kevés, hogy a tizenegy éves uram cipőit rendezgetem.
Még sosem éreztem, hogy ennyire...
- Gyűlölnek? - És hogy német vagyok. Idegen.
- Az a temérdek hazugság. - Nem fogunk a melóról beszélni, igaz?
De legalább Pál visszakapja Pétert. Muszáj, hogy kiegyezzek Pugacsovval.
- Pugacsov amúgy hazug disznó. - Ezt mondtam az imént.
Buongiorno!
- Ez meg ki? - Egy kasztrált. Híresen jó numera.
És magtalan.
Mindegy. Ez egy csodás nap. Még sosem uralkodtál anélkül,
hogy Péter ne lett volna a sarkadban, a fejedben vagy a hátsódban.
Marial!
A lényeg az, hogy a puccsot sikeresen végrehajtottuk.
Játszd el a kedvemért!
- Ez az első nap. - Marial!
Rajta!
Milyen lett volna akkor, ha már az első napon meghal?
Azon kívül, hogy lemaradok a nagy szerelemről?
Aki felforgatta uralmad? Igen, azon kívül.
Jó reggelt, felség! Mily szép nap a mai!
A nép ujjong örömében!
Úgy fest, ön is. Mennyi örömöt okoz majd!
Az első nap! Vágjunk bele!
Főtanácsadójaként és a puccs alapító tagjaként
bizakodó vagyok a nap történéseit illetően.
Pontosan. Minő boldogság!
Hogy fogsz uralkodni? Rajta, derítsük ki!
Könnyű szívvel, örülve a feladatnak,
minden cselekedetemben naivan és téveszméktől vezérelve.
A széke, felség.
Egek! Nem jutok szóhoz! Bizton érzem, ügyes leszek.
- Az öné? - Igen, felség.
Nyikoláj Sosztakics, cári csillagász.
Van csillagászom?
Még uralkodása kezdetén szerződtetett. Emlékszik?
Rég volt. Igen.
Még nem találkoztunk.
Gyorsan beszélek, hátha kidobat az őrséggel.
Megesik néha említésre nem méltó okok miatt.
Üstökös közeleg.
Az üstökös egy zavar,
lyuk, ami átrobog az égbolton, fénycsóvát húzva maga után.
A Hold túloldalán por és jég áll össze... egy labdává.
Nem is labdává, ököllé.
Erő és fény ökle, mely átsüvít a naprendszeren
bolygónk mellett.
- 75 évente ez az üstökös, - mindig ugyanaz -,
megfordul és végigszáguld az égen újra meg újra!
Ez az egyetlen üstökös, ami szabad szemmel is látható,
nagyon rövid ideig látható a Földről,
és néhány nap múlva Oroszország felett fog elhaladni!
- Csoda! - Igen. És lehetőség.
Hirtelen eszembe jutott... Tegnap. Előbb kellett volna szólnom.
"Nyikoláj, te ostoba!"
- Csodás nap! - Elbűvölő.
Elkalandoztam.
Az emberek az égboltot mindig is Isten birodalmának tartották.
Rejtélynek. Az egyház ki is használta e félelmet és tiszteletet.
Da ha előre szólunk az embereknek, térképeket, távcsöveket kapnak,
és bizonyítjuk, hogy az égbolt tudományos módszerrel megismerhető,
megismerhetik, megfigyelhetik és megmagyarázhatják jelenségeit.
És egy léggömbön felvitt ágyúval kilőheti azt az égről.
Vagy legalább megváltoztathatja pályáját.
Ezt hagyjuk, mert valószínűtlen és kivitelezhetetlen.
Még ide jövet is azt mondogattam, hogy hagyjuk ezt az ágyús dolgot.
- De nem bírta ki. - Így van.
Képesek vagyunk rá tehát?
Mi az?
Az őrség aludt, így ő is végleg elaludt.
Nem!
Baszki!
- Ön az? - Baszki!
- Párbajra hívom! - Miről van szó?
- Magánügy. - Párbajozni tilos, nem?
- Így van. És ki lőtte le Pugacsovot? - Párbajozunk!
Megbocsásson, felség! Tudom, tiszteletlen vagyok.
- Ki lőtte le?! - Makszim vállalta.
- Tessék? - Véresre verem!
- Megegyeztünk üstökös ügyben? - Üstökös közeleg?
- Mennem kellene? - Ebben ne kételkedjen.
Találkozunk a mezőn.
Ki lőtte le? Mi történt?
- Volt egy tervem. - Makszim. És új terv kell.
Az imént hallottam!
Baszki! Most mihez kezdjünk?
Ha belegondolok, hogy egyszer megültem,
és mocskos esküket suttogott a fülembe, miközben elélveztem.
Ha jól emlékszem, olyasmi volt, hogy
"Puszta kézzel nyitom fel a mellkasodat,
és légcsövön duglak, miközben 'foie gras' májadnak kiverem."
Így előadva bizarr, de akkor és ott... Hegyomlásszerű orgazmusom volt.
De hagyjuk az emlékeket.
A jelenre összpontosítsunk. Nagy veszélyben vagyunk.
Katalin!
Gondolom, Pugacsov megadókörútja ugrott.
- Meghalt. Vége, nem igaz? - Nem! Épp ellenkezőleg!
Ezrek gyülekeznek, és nincs vezérük!
Egy tábor egy ember mögött. Gyerekjáték.
Ha több csoportra szakadnak,
abból káosz lesz, vagy más ragadja magához a hatalmat.
- Pesszimista elemzés. - De pontos.
Előbb kell döntésre jutnunk, mint ők.
Már halálának híre is lángba boríthat mindent.
Még nem tudják, hogy meghalt. Ebből előnyt kovácsolunk.
Gyűjtsük össze a hadat, a hulláját vigyük...
Érdekes. Felség, vállalnia kell a halálát.
Ki kell hirdetnie, hogy megölte III. Péter cárt.
Ha lehet, mutassa meg a hullát is, és valami olyasmit mondjon, hogy
"Pétert saját kezemmel győztem le." Aztán záporozzanak az ágyúgolyók.
Egyúttal felszámolta Nagy Péter vérvonalát,
és az ország az öné lett.
Felszámolta a vérvonalat? Hogy merészeled? Ott van Pál!
Igen? Rég láttam a büfében!
Nem ezt fogjuk tenni!
Akkor mit? Mert valamit muszáj, baszki!
Baszki! Micsoda kupleráj ez?!
Katalin!
Ez nem volt meggyőző.
Ingerült reakció egy óriási feladatra, mely megkérdőjelezi rátermettségét.
Ez meg árulás!
Netán pontatlanul fogalmaztam?
Nem bizony. Gondoltam.
Őrizzük meg hidegvérünket, és tartsunk össze!
Úgy van!
Vissza fog térni. Sőt, mi több, elárulhatom nektek,
hogy visszafoglaljuk a palotát, és újra Pétert tesszük meg cárnak!
Hurrá!
Őt várod?
Baszki, Tatjána!
Azt mondta, le akarja tépni rólam a ruhát.
De sietve távoztunk, nincs sok ruhám. Így könnyebb lesz.
Hát, még nem jött vissza, úgyhogy öltözz fel!
Nem tudom, hol van, de a terem tele őrültekkel, akik nem bírnak magukkal.
- Hol lehet? - Biztos egy másik nőnél.
Ez fájt!
Bezzeg az, hogy te egy másik férfira vársz, rendben van.
Megegyeztünk hogy hagyjuk fejlődni a másikat emberileg.
Vagy azt akarod, hogy a házasságunk megfojtsa a fejlődésünket?
Fogas kérdés.
Tartsd kordában a tébolyultakat, míg vissza nem ér.
Az van a szemükben, hogy "A legjobb barátja vagy. Tudnod kéne."
Dühösek.
- Ott fogsz heverészni? - Egyszer vissza kell térnie.
- Kérsz valamit? - Egy alma jól esne.
Pardon, hogy illetlen módon betörök önhöz,
de sürget az idő. Az üstökös. Megcsinálhatom?
Ragyogó ötlet, és eltereli a nép figyelmét felséged problémáiról.
És elnézést a párbaj miatt. Tudom, tilos, de kedvem van hozzá.
Hatalmam láthatóan egyre fogy.
Petrov menyasszonyával hált?
Valami történik, amikor nőkkel beszélgetek, és az ágyban kötünk ki.
Én is így érzek. Nevetséges, nem ilyennek tartom magam, mégis...
Ön egy akaratlan nőcsábász.
Jó megfogalmazás.
Milyen Oroszországot kormányozni?
Őrület. Nekem három beosztottam van.
Részeg, elmebajos, civakodó macskák,
akit mérget köpnek és hieroglifákban beszélnek.
Persze remek munkát végzünk. Ne csökkentse a büdzsénket!
De nem egyszerű.
Panaszkodnak. "Keveset fizetnek!" "Nem adnak kekszet!"
"Miért Anatol ülhet az ablaknál?" Oroszországot meg kell...
Elkalandoztam. Rossz szokás. A fecsegés is az.
De 80 millió ember felett uralkodni...
Őrület. Biztos szétszakad a feje.
A fejem, a szívem, mindenem szétszakadt.
Hogy csinálja?
Elárulok egy titkot.
Nem tudom.
Akár gonosz, kedves, barátságos vagy zsarnok vagyok, mérgesek.
Biztos azért kémlelem az eget folyton.
- Valóban megtörténik. - Tessék?
Dugj meg!
- Tessék? - Jól hallottad.
- Igen, csak... - Elismételjem?
Szeretném újra hallani.
Gyere ide, nyomj a falhoz, emeld fel a szoknyámat és dugj meg!
Már megyek is.
Hurrá!
Erről szokj le!
Rám törsz! Ránk törsz!
Péterre és rám, hogy lásd, gyereket csinálunk-e!
Elmehet, fiatalember.
A cárnőnek, ha nem történt baleset,
csalán- és mérges kígyó fürdőt kell vennie most nyomban.
Én mindig betörök, mert így tudhatom meg, ki hol van,
és rajtakaphatom őket.
Mintha mogyorót majszoló mókust látnék, ami hirtelen megriad.
És bár személy szerint örülök annak, hogy újra dugsz,
mivel vészhelyzetben van a hon, megkérdőjelezem a prioritásaidat.
Előbb mentsd meg az országot a felkeléstől, aztán üzekedj!
Megmentettem! És megoldottam! Tisztáztam Pétert, mindent!
- És, változott valami? - Magam is kitalálom, mit kell tennem!
- Mikor? - Hagyjál!
Amikor majd tudom, mit tegyek!
Az kevés. Elég a könnyekből és a gyengeségből.
Még nem elég, mert ha kifacsarsz engem,
könnyeken és a gyengeségen kívül semmi nem jön ki!
Ez csak gyász.
- Menj el, kérlek! - Nem megyek.
- Erzsébet! - Katalin!
- Őrség! - Őrség!
- Vigyétek innen! - Dimitrij, Alekszej...
Ha most hozzám értek, többé soha nem értek hozzám.
- Istenem! - Elmehettek. De később...
Senki sem fogad szót nekem.
A seregem vezére párbajozik a kérésem ellenére,
a nép a képmásomat égeti,
a nevem gyűlöletre ösztönöz, nem változásra,
és a bánat a csontomig hatol.
Egyre biztosabb vagyok abban, hogy magamnak és másoknak
egy téveszmét adtam be, ami térdre kényszerítette Oroszországot.
Tudom, úgy érzed, összetörtél.
Így is van.
Még nem teljesen.
- Az imént dugtál egy fiúval. - Furcsa volt.
Hirtelen eszembe jutott, hogy akarom. Semmi más.
Jelen voltam és dugni akartam.
- Jaj! Szörnyen érzem magam! - Mintha eltávolodnál Pétertől?
Igen. És azt nem akarom!
- Muszáj. - És ha nem megy?
Tudom, szenvedsz, és az értetlenség felhői töltik meg a fejed,
de talpra kell állnod.
Különben mi lesz?
Tudod te azt.
Majd valaki más.
Te?
Igen, én.
Talán igazad volt. Az én végzetem, nem a tiéd.
Talán nem te voltál az. Tévedtem.
Én vagyok az, te meg csupán egy szép ugródeszka voltál,
aki ráébresztett erre.
Jézusom!
Mert a világ sokszor megégeti az embert,
de lesöpri magáról a hamut és úgy megy a következő tűzbe, hogy tudja:
a tűz a bensőjét sosem éri el.
Ez vagyok én, és én vagyok az, akire most szükség van.
Ha holnap leülök abba a székbe, többé nem adom át
senki másnak.
Szeretlek.
Én is téged.
Hol van? Nem úgy volt, hogy követed Grigorijhoz?
Talán kissé rosszul ítéltem meg.
Vagy mégsem. Majd kiderül.
Remélem, szöget üt majd a fejébe, és rájön, hogy szüksége van ránk.
- Nélkülem döntöttél? - Bevettem Georginát a tervbe.
Kiábrándító, és gyanítom, ostoba árulás.
Tegyük fel, megszerzi Pált és rájön: mi vagyunk a következő lépés.
Azt majd akkor lépjük meg, ha már megtehetjük.
Tudtam, hogy ide jössz.
Hármasban mindig ide jöttünk. Itt senki sem talál rád.
Pál hol van?
- Grigorij! - A legjobb. Senki sem néz fel.
Ereszd le!
A madarakkal meggyűlt a bajunk.
- Egy medvével is. - Medvével?
"Bundás." Ezt mondta, miután lelőttük a medvét.
Micsoda kölyök!
Szia!
- Egyforma mókusruhánk van. - Elment az eszed?
Egyértelmű.
Semmi baj. Azért jöttem, hogy vigyázzak rád.
Vigyük vissza őt!
Az udvarban nincs biztonságban. Vadásznak rá és mindnyájunkra.
Egy fán lógó ládában sincs biztonságban, Grigorij.
Csináljuk együtt. Mindig is akartunk gyereket.
- Nem. Péter fontosabb volt. - Feldobná a házasságunkat.
- Marialt szeretem. - Nem igaz!
- És bosszant, hogy ezt szajkózod! - Őt szeretem.
Gyűlöli Pétert, ezért nehéz és érthetetlen,
mert ha nincs velem, fájdalmat érzek a mellkasomban.
Sokat sírok amiatt, hogy elvesztettem őt.
Aztán meg Pétert...
Semmit sem érzek.
De csakis Pál számít. Ez az új mottóm.
Folyton ezt hajtogatjuk, igaz? Csakis Pál számít.
Egyetértek. Csakis Pál számít.
Neki kell uralkodnia, és mi gondoskodhatunk erről.
- Micsoda? - Ebben jó vagyok.
- Miben? - A politikában.
Azáltal, hogy színleltem azt, valóban megváltoztam.
Ha úgy alakul, ahogy most kinéz, Pál mögé kellhet egy új vezető.
És te volnál az?
- Mi van? - Te?
Miért ne?
- Te nem vagy ők! - Ők sem azok!
Senki nem szívatja meg őket, amíg úgy nem döntenek.
Jobbá tehetjük ezt az országot
Péter,
drága barátunk kedvéért, hogy megmaradjon a vérvonal.
Nem segítek megölni Katalint. Péter szerette őt.
Minket is. Régebb óta, mint őt.
Tedd meg a kedvéért!
Kutya baja, Pál.
Látod? Fel-le jár a mellkasa. Ezt hívjuk légzésnek.
De mindig figyeld, lépdel-e mögötted valaki az erdőben.
Ezekre emlékszem.
Megcsináltuk mindet, igaz?
Ez itt!
A gyümölccsel megrakott talicska!
- Imádtam. - Te snájdig vadállat!
Te édes kis szexhuligán!
Bizonytalannak tűnsz. Tudod, hogy azt ki nem állhatom.
- Elmélkedem. - Az kizárt. Te ösztönlény vagy.
"Megölni! Húzzátok karóba és hordozzátok körbe Moszkvában!"
Ragadd magadhoz a hatalmat, segítsd Pált!
Úgy emlékszem,
belenéztél haldokló, ám gyönyörű, tengerkék szemembe,
és azt ígérted, megvéded utódaimat.
- A dolgok változnak. Fejlődtem. - Szerelmünk örök.
Te halott vagy, neked minden örök.
- Szeretem Katalint. - De engem jobban.
Most hergelsz! Emlékszem erre.
Aztán jön a vad szex!
Távolítsd el őt, mielőtt péppé taposnak
a volt kozákok, akiknek a részegségtől keresztbe áll a szemük és őrjöngenek,
és a boldogsághoz az kell nekik, hogy vér fröccsenjen az arcukba!
Jézusom!
Tudom, ezek erős szóképek, melyek képesek átalakítani a pillanatot.
- Ehhez is van tehetségem, mint tudod. - Igen.
És senki iránt sem vagy empatikus. Ez is egy adottság.
- Pétert sem kímélted. - Miféle ember fullad meg lóháton?
Az a kölyök...
Te szívtelen szörnyeteg!
Te pimasz csábító!
Nincs szex! Szívtelen szörnyeteg vagy!
Tudod jól: ha nem foglalod el a trónt, meghalsz, és mindent elveszítesz.
Csendre inted Nagy Pétert?
Nem őt választod.
Talán valaki mást fogok.
Nem az lesz, amit te akarsz.
Te engedetlen, perlekedő szajha!
Te süket, vak fajankó!
Le tudnám tépni rólad a ruhát a fogaimmal.
De nem tudod.
Egyvalamit tudsz...
Eltűnni.
Nem kéne vállalnom ezt a párbajt.
Gyengíteném a cárnő hatalmát. Sebezhető.
Akár a móló végén tántorgó részeg.
Néha ilyen az ember, amikor a sors a szívére tapos.
- Lefújom. - Nem.
Tedd meg!
Talpra kell állnia.
Vagy nem, ha nem képes rá.
Mint kissrác koromban.
Volt egy csomó almám, de nem ettem meg őket, és nem csináltam almabort sem.
Képtelen voltam dönteni,
és szépen megrohadt az összes, engem meg félkegyelműnek néztek.
Szerintem inkább ifjú nő, aki eltévedt a tengeren,
aki az óceánba hány az erős szél és a rovarcsípések miatt,
és reméli, hogy barátságos cápák majd hazavezetik.
Meg kell találnia az iránytűjét, de egy holló megvakította.
És ha végül a vízbe esik,
a cápáknak muszáj lesz...
- Cápák módjára viselkedni? - Igen.
És egyként kell menetelnem a haddal nyolcas és hatos alakzatokban.
Vagy úgy.
Értem.
Szia! Bocsánat, de ez sürgős.
- Hugó, te mit...? - Tudod, mit szimatolok?
Amit Svédországban is.
Puskaport.
És lelkifurdalásom van Péter és a sereg lenyúlása miatt.
És mivel hamarosan meghalsz, gondoltam, tanácsot adok neked.
El kell menekülnöd.
- Azt nem tehetem. - Sejtettem.
Rosszul értelmezett kötelességtudat. Végzet.
"Ez a kedvenc asztalom. Nem akarom itt hagyni."
De Párizs, Róma...
Azt mondod, ott ünnepelik a bukott uralkodókat.
És az ételek, meg a művészet.
Egy új életet látok.
Egy hintó fog rád várni az udvaron kilenc órakor.
Menj Pálért, vagy mondd meg, hol van, és érte megyek,
beszállunk, és huss!
Gondold át!
Jó döntést hozz, különben meghalsz!
Dögölj meg, szuka!
Grigorij! Te mit csinálsz ott?
Látvány vagy, mit szemem kíván.
Mit akarsz? Úgy értem, mi egyebet a testemen kívül?
Légy a feleségem!
Gyűlöltél, mint én Pétert.
- És mindig is gyűlölni fogom. - Tudom. De szükségem van rád.
Az erdő csendjében
éreztem a bennem tátongó ürességet, mit visszahangoztak az erdő hangjai.
Medvék, madarak és méhek.
Te kellesz abba az ürességbe.
- Te vagy a hiányzó darab. - Értem.
- Tényleg? - Új életet akarok. Veled.
- Én is új életet akarok. - Pompás!
Elmegyünk a birtokomra, és ott biztonságban elleszünk.
- Te, én és Pál. - Hogyhogy Pál?
Fel kell nevelnem Péter kedvéért. Most jöttem rá. Nevelhetnénk együtt.
Lehetnének gyerekeink. Jó lenne neki egy öcs.
Nem nevelem fel Péter fiát! Megőrültél?
Tudom, gyűlölöd őt, de ez jó dolog.
Pál megtanulja majd az emberi lét összetettségét.
És felkészítjük az uralkodásra.
Vagy nem. Péter nem ezt akarta. Majd meglátjuk. Ráér.
Öltözz, Marial! Indulnunk kell.
Nem ártana megfürödnöm.
A fogaimra is rárakódott az áfonya.
Baszki. Te szánalmas ember...
Te gyönyörű, szánalmas ember!
Mit keres a kádamban? Azt hittem, már vége e beteges afférnak.
Szia, Makszim! Csak pihenek kicsit.
- Eltéped a ruhámat! - Megölted Pugacsovot!
Elszabadult a pokol, te ostoba kis szörnyeteg!
Nyugi! Az érsek és én urai vagyunk a helyzetnek.
Minket elkerül majd a halál. Van hozzá adottságunk.
Nem.
Te és az érsek? Nem!
Nem.
Elég!
Mivel nőül akarta venni a hölgyet, veheti úgy, hogy elkerülte a golyót.
Ön is megpróbálhatja elkerülni, de mindjárt kudarcot vall!
Nem volt önnek való.
Először is, hűtlen volt, és ő volt az agresszor.
- Barátok voltunk. - Igen, és furdalt a lelkiismeret.
Minden lökés egy-egy döfés volt a szívembe!
- Jézusom! Ez komoly? - Tudni akartam, mennyire rossz.
Egyszer csak a szájába vett,
és meg az ön szemközt lógó portréját bámultam.
- Az ír szettereset. - Imádom az a képet.
És azt gondoltam: "Ez szörnyű! Nem kéne elvennie ezt a nőt."
Húzzunk bele, mielőtt közvetlen közelről tarkón lövöm!
- Kezdjük! - Hurrá!
- Pompás, Nem késtem el. - Ez privát ügy, felség.
Amit betiltottam.
De ezek orosz szabályok, és ti így akartok élni, igaz?
Igen!
Én akarok párbajozni helyette.
- Mi? - Nevetséges.
- De szabályos? - Igen.
Remek. Nyikoláj, állj oda!
Szeretnék vitatkozni, de...
Az uralkodód vagyok, te meg egy gyáva kukac, aki nem akar meghalni.
Jól mondta.
- Kezdjük! Magyarázza el... - Nem lőhetek önre.
Az nem az én gondom. Én lőhetek önre.
- Remek. - Kezdjük!
Tíz lépés után megfordulnak és lőnek!
Egy, kettő, három,
Nagy Katalin szabályait követitek!
Aki erre nem hajlandó, az hagyja el az udvart!
Petrov, egy óra múlva várom. Kell egy terv.
Ott leszek!
Az az orrom. Igen.
- Adja ide! - Menjen haza, Grigorij!
Szüksége van rám!
Dehogy van.
Önnek van szüksége rá.
De Katalinnak még inkább.
Ha elveszi tőlem Pált, egy nap visszatérek és megölöm magát
igen fura módon.
Menjen haza, Grigorij!
- Nem igazán van otthonom. - Nem igazán érdekel.
Te leszel a cár nagyapád óhaja szerint.
Én pedig melletted leszek,
és jótékony árnyként segítelek majd az udvarban.
Kutya baja a bácsinak, Pál.
Látod? Fel-le mozog a mellkasa.
Keressük meg az érsek bácsit!
Na, kit találtam?
Mily csodálatos!
- Tatjána! - Igen?
Ja, te vagy az? Hozz nekem még egy almát!
Csábosabb, ha hason fekszem, és hátulról tehet magáévá?
George ide hozza Pált. Szerintem Grigorij is jön.
- Pugacsov is? - Róla semmi hír. De szarok rá.
Mi, többiek Péter és Pál nevében járunk el.
Ezek a tenyeremből esznek, baszki!
Majd úgy teszünk, mintha ő küldené a parancsokat!
Nézzenek oda! Pezsegsz.
És hoztál nekem almát. Gyere ide!
Téged kereslek.
Mit akarsz mondani? Megint azt, hogy szörnyeteg volt?
Tudom, mit tett velem,
hogy bizonyos értelemben szörnyű ember és uralkodó volt meg minden.
Folyton elgáncsolt, én meg törtem magam, hogy megfeleljek neki.
De szerettem őt, és mindkét oldalát a szívemben hordozom.
- Értsd már meg! - Megértem.
Te meg azt értsd meg, hogy a hasznodra válhatok.
Muszáj valami fontosat tennem, és szükséged van rám!
Ez mi?
Az érsek és Pugacsov levelezése.
Az érsek műve az egész. Ő ölette meg Pugacsovot Makszimmal.
Én úgy látom, az emberek gonoszak.
Tudod, miért?
Mert velem folyton szar dolgok történnek,
az emberek meg pöcsök. Ezért van szükséged rám!
Az érsek...
Menjünk!
Így az Úr által rám ruházott hatalomnál fogva
az Ő hatalmát e gyermeknek adom, hogy elvégezze az Ő munkáját,
midőn egy nap Oroszország uralkodója lesz.
Túl hosszú. Húzzon bele, érsek! Térjünk rá az esküvőre.
- Isten megérintett... - Okos kutyus!
- Elnézést a késés miatt. - Baszki! Rájuk se hederítsen!
Mégis fogadjuk el, hogy részt veszünk benne.
- Jól van. - Jól van!
Isten megérintett és kiválasztott téged,
Pál Petrovics Iljics Vaszilijev Alekszejevics Romanovot...
- Ez is túl hosszú! - Fogja be!
- Ámen, és kész! - Ha kimondja, megölöm!
- Baszki! - Meg ne moccanj, Hugó!
Mindjárt meghalsz! Tegye le!
Nem fog lőni. Mondja!
Nem tetszik a nézése.
Remek analízis. Tegye le a gyereket és tűnjön el!
Köcsög!
Te vagy az uralkodó, kit Isten választott.
- Ámen. - Ámen! Igen!
Érsek!
A cárnő tüstént látni akarja a pátriárkát.
Rohannom kell!
Hát, félig megvan. Mindezt Péter és Pál kedvéért, kedvesem.
Köztünk mindennek vége.
Hogy őszinte legyek, mással akarok hosszú távú kapcsolatot.
Egyetértek.
Furcsán helyénvalónak érzem.
Leültél.
Igen.
Felség, szeretnék bocsánatot kérni.
Vérem ön iránti hűsége néha túlhevül,
és az ön érdekében cselekszem az ön iránt érzett szeretetből.
Emellett gyilkos is vagyok. Makszim már csak ilyen.
Ülj le, Makszim!
Felség!
Érsekem! Hahó!
Köszönöm önnek Pugacsovot.
Nem biztos, hogy...
Érsek! Ne sértsen meg azzal, hogy falból tagad,
könnyes szemmel a füzért szorongatja és az ártatlanságáról béget.
A mély gyász miatt nem vettem észre,
hogy mindig ön jött hozzám egy megoldással.
Nemrég főbe lőttem egy embert magam helyett,
és úgy fest, ettől megvilágosodtam.
Most már kristálytisztán látok.
Értem.
És?
Arra kértem, tanítson meg a politika fortélyaira, igaz?
Így van.
Jó lecke volt, és hálás vagyok érte.
Egyedül csinálta, vagy segítették mások is?
A hála egyedül engem illet.
Az ön iráni szeretetből tettem. Nem hittem, hogy így elfajul majd,
de tegyünk rendet, és mutassuk meg a népnek az ön végtelen hatalmát!
Jó!
Az egyház kihirdeti szerte a honban, hogy jelet kértek Istentől arra,
miszerint Nagy Katalin Oroszország végzete.
Ön fogja közölni velük, mikor kell az égre tekinteni, hogy lássák azt.
- Az üstököst? - Pontosan.
- Pompás! - Kell egy történet.
Ez lesz az egyik része. Marialnál van a proklamáció, amit ön kiad.
- Mi történt önnel? - A cárnő meglőtt.
Hurrá!
Makszim, kell nekem egy tábornok.
- Tessék? - Parancsára!
Ugyan már! Négyéves!
Ismerd be, hogy te ölted meg Pugacsovot.
Bejárod az országot és mindenhol elmeséled Pugacsov, a kozák halálát.
Ezután a vlagyivosztoki katonai akadémiára mégy,
ahol kitanulod a mesterséget, aztán visszatérsz.
- Vlagyivosztokba? - Ott laknak a legjobb orosz szabók.
- Érdekes. De Marial... - Nemzetünk érdekében beleegyeztem.
- Gyakran meglátogatlak majd. - Évi egyszer elég.
Velementov, ön pedig délre megy, hogy elmesélje a vízbe fúlást.
Petrov, ön Moszkvába megy, bejelenti Péter halálát, és beveti...
Mondja, hogy az ágyúkat!
- Az ágyúkat. - Remek!
Ő bezzeg lövöldözhet...
Marial, megírsz egy közleményt, miszerint Péterrel aranyér végzett,
egy másikat, ami szerint himlő,
és egy harmadikat, mely szerint a csatározásokban esett el.
És azt, hogy Nagy Péter lánya vagyok.
Imádom az új munkámat!
Mindenki megkapja a sztorit, amit akar,
én meg mindig azt, amelyik épp kell.
Még valami, érsekem! Őrség!
Tépjétek le a reverendáját, meg a szakállát az arcáról,
és temessétek el elevenen!
Aztán álljatok félkörbe, és vizeljétek le a sírját!
- Micsoda? - Indulás!
Azt hittem, megértette!
Várjatok!
Az egyháznak félmillió jobbágya van.
- Aláírja ezt, és felszabadulnak. - Egy lófaszt!
Azonkívül szétosztunk köztük tízmillió hold földet, fejenként 25-öt.
Nagyszerű kísérlet lesz,
és a nemesek nem akarnak majd a véremben tocsogni.
Remélem, szégyenükben felszabadítják majd a parasztokat.
Írja alá, ha nem akar meghalni!
Jól van.
- Legyen. - Köszönöm.
Eresszetek!
Azt hitte, el fogják engedni? De édes!
Vigyétek!
- Katalin! - Átvert engem, bassza meg!
Jó tanítvány voltam.
- Vágja le a fejét és hozza el nekem! - A fejét? Meglesz.
Ez nagyon izgalmas volt!
A széked.
Azt hittem, nem kelsz fel.
Ultimátum volt.
Ha nem hangzik drámaian, nem is jó ultimátum.
Elmehetsz.
Férjuram!
Jó nap ez egy cárnő megölésére.
Hadd szóljon!
Baszki!
Te rohadék!
Ez nem a végzet műve, hanem az enyém.
Magyar szöveg: Olajos Ákos Iyuno