Petre! Petre! Petre!
- Jesi li vidio ovo? - Moramo pregovarati o predaji.
Moramo. Tvojoj meni.
Jer to je ono što ja vidim.
Razmisli o tome. Ti, Crkva, ja, jebeno bičevanje.
Pridruži mi se, dovedi Crkvu i naše je.
Ja... -Slušaš li ili samo promatraš moje usne pitajući se kakvog su okusa?
Ne bi bio dobar za mene. -Bih. Jako dobar.
Mislim da bih izgubio sebe.
Zaista bi.
Jebeš Boga. Trebam ti ja.
Ne. Ne! Jebeno ne!
Onda ćeš umrijeti s ostalima, patrijarše.
Kreten.
Ovi jebeni ljudi.
Zdravo. Imam kočiju koja čeka.
Radije bih da me upucaš. -Sumnjam.
Zvuči kao ratoborna priča za čuvanje dostojanstva pred porazom.
To zvuči kao da me ne smijete upucati.
Iritirantno.
Dobar dan, gospodine. -Opet ti.
Zar ne trebaš biti u školi?
Nečuveno!
Zdravo. -Žena.
- Ti si jebeni lažljivac. - Sličnost je laž, pa rizik.
- Što si rekao ljudima? - Bila si tamo?
Sigurno ti je bilo teško. Mogu li dobiti smokve i ricottu?
Ne. Možeš dobiti dogovor koji će ti spasiti život.
Vratim se, živimo sretno kao jarebica na stablu kruške?
Jebemo se i pretvaramo da je bila samo ljubavna svađa? -Prestani.
Ili će ući i odrezati ti glavu s tijela. -Šteta! -Ne radi to!
Lagao si o meni. O njemu. Stvorio si zemlju mržnje.
Nije trebalo mnogo. Iskreno te i ne vole.
- Čak te ne vole ni ljudi iz tvog dvora. - Ideš natrag u Moskvu s mojima,
otkrit ćeš se i predati, kao Pugačev, kozak lošeg zadaha.
To je grubo. Donijeli su tunu, što sam mogao?
Zatvorit će te u kavez, voziti selima da ispričaš priču
i posramiti ih što su te pratili.
Moj muž će vratiti svoje ime.
Ili mogu odabrati da umrem. To će te sjebati.
Mislim da ne bi to odabrao.
To je razlika između tebe i mene. Ja ću umrijeti od noža, tako je za mene.
Zašto ne bih umro na vrhuncu svoje sramote što sam sjebao caricu i uništio
dobro ime jebenog seronje? Jer oboje biste me ubili i bacili tijelo svinjama
dok biste se ljubili i mirili.
Žao mi je zbog toga.
Ubij me ili nemoj, svakako će doći po tebe.
Vole me. Zidovi su se tresli od mog držanja.
Osjetila si njihovu ljubav prema meni. Možda je vođenje zemlje moje sudbina.
VELIKA
JEDNOM DAVNO
Zbilja je unaprijed isplanirao ovaj doručak? Luđak.
Ljut sam što nisu pustili da ga ubijem. -Ušuti, Maksim.
Jadničak, samo je htio priliku za novi život. Tko ne bi htio tu priliku?
Što ako progovori, Marial? O tebi. Onda ćeš imati drugi život.
Neka progovori. Neću se više bojati.
On je problematičan, brbljavi seljak kojeg će netko drugi sada ubiti.
Možeš li mi završiti cipele? Uzrujan sam i ne vjerujem osoblju.
- Hugo je još ovdje. - Pratit će me do Grigora.
Ja sam! Možemo li razgovarati?
- Van, potrebiti puše. - Zapravo, donesi mi pištolj, Petra.
Upravo sam tamo pošla. -Vidi,
čekao sam tamo cijelu noć.
Ti si divna, lijepa, lažljiva spletkarica koju dugo nisu jebali
pa ima malu oštrinu koja je još privlačnija.
- Želim raditi s tobom. - Želim gledati krv iz tvojih očiju.
Kad tako kažeš, i ja želim.
Jebemu.
Možemo li dobiti čaj, Petra?
Ovo sam primijetio jer sam promatrao.
Ti si oportunist. Mrziš je i želiš joj izazvati probleme.
Ne želiš li više? Sve, mislim.
Ti mi možeš pomoći? -Postoje dvije osobe s kraljevskim iskustvom
i gledaš u jednu od njih. Želiš li ih srušiti ili ne?
Naravno da ne. Volim je, izdajnička švedska budalo.
Odlično. Znači, želiš.
Pugačev. Njezin je izbor reći svima da je ubila Petra
ili pokušati objasniti tko je Pugačev ili ubiti ga,
stvoriti mučenika i vakuum na vrhu ustanka. Sve je loše.
Dodajmo tomu da je u suicidalnom stuporu
i imamo šanse. Grigor drži Pavla.
Mislim da znaš gdje je i ne želiš da te pratim tamo.
Preuzimaš veliki rizik govoreći ovo.
Znam, ali takav je dan kada se mijenjanju životi.
Znaš da je danas Agnesina i moja godišnjica? -Koga briga? -36 godina.
Što? Izgledaš... -37?
Imam 37. Kraljevski brak. Oženjen s jednom godinom.
Mogu te zamisliti kao kraljicu. -Kako misliš?
Uzmi Pavla, zaredi ga i udaj se za njega.
Znam! Odlično je!
Slijedi ustanak u Moskvi i shvatit će da nemaju vođu, a trebat će ga.
Možemo preuzeti cijelu zemlju.
Bio sam kralj. Svidjet će nam se. Jebem ti, otrovala si čaj.
Naravno da jesam, geniju. -Jebemu.
Laku noć, prozirni švedski idiote. Ipak, dobra ideja.
Važno je pitati se, Maksim, što će ti donijeti mir u srcu.
Predlažeš li molitvu? Ili uživam u tenisu. Možda to.
Tenis nikada nije štetio. -Postanem ljut kada ne dobijem što želim.
Morate lebdjeti iznad svog tijela, iznad sebe i dodati smisao tom svijetu.
Ipak, postoje trenuci u životu kada se treba moliti,
igrati tenis i kada treba djelovati da bi se sačuvao život.
Dobar savjet.
Koji je tebi vrag, mali?
Zovi me Maksim.
'Jutro. -Želim posao.
Posao? Kakav? Nisi baš osoba od politike...
Zbilja? Dala sam ti ideju državnog udara koji te doveo na prijestolje.
Čini se politički. Što je s glavnim savjetnikom?
Čini se nejasno i ne uključuje puno čitanja?
Sjećaš se? Jesam li imala osjećaj za sudbinu prije ili nakon državnog udara?
Mislim da sam to izmislila poslije, da me natjera da povjerujem.
- Stigla si u zabludi zbog svega. - Ali kada sam to rekla?
Predložila sam da ga ubijemo, rekla si da znaš da imaš sudbinu.
Mislila sam da je ljubav, možda je samo Rusija.
Rekla sam možda? -Tko zna? Usredotočimo se na moj posao. Trebam nešto.
Ne mogu biti udana za 11-godišnjaka i uređivati mu cipele.
Nikad se nisam osjećala više... -Omraženo?
I kao Njemica. Strankinja. Toliko laži.
- Nećemo razgovarati o mome poslu? - Barem ću vratiti Petra za Pavla.
Trebam Pugačeva da sklopi dogovor. -Pugačev je veliki lažljivac.
Upravo sam to rekla. -Dobro jutro.
Tko je to? -Katastr. Čuveni jebač. Također bez sjemena.
Zaboravi to. Znaš što? Divan je dan. Nikada nisi vodila
bez Petra na leđima, u glavi ili u guzici. -Marial.
Poanta je da je državni udar napokon obavljen.
Pretvaraj se za mene. Prvi je dan. -Marial.
Samo napravi to! Kako bi bilo bez njega,
da je bio ubijen tog prvog dana?
Osim što bih propustila ljubav života?
Koji je izopačio tvoju vladavinu? Da, osim toga.
'Jutro, carice.
Kakav dan! Kako su ljudi uzbuđeni!
I ti si djeluješ uzbuđeno. Kakvu ćeš radost donijeti. Prvi dan! Idemo!
Kao glavni savjetnik i osnivač državnog udara, prilično sam uzbuđena zbog dana.
Točno. Takva sreća. Kako ćete voditi? Krenite. Dopustite nam da otkrijemo.
Vodit ću s lakoćom srca i veseljem u poslu,
donoseći naivnost i zabludu svemu što radim.
Vaše mjesto, carice.
Bože, zapanjena sam.
Sigurna sam da će proći jako dobro.
Tvoje? -Da, carice. Mogu li? Ja sam Nikolaj Šostakič, kraljevski astronom.
Imam astronoma?
Zaposlili ste me na početku vladavine, sjećate se?
Čini se tako davno. Da.
Nismo se upoznali. -Govorit ću brzo i konkretno, u slučaju da me izbace
jer se katkad dogodi, razloge nije potrebno spominjati.
Dolazi komet. A komet je smetnja.
Rupa koja kida nebo, ostavljajući za sobom mlaz svjetlosti.
Iza Mjeseca skupite prašinu i led da napravite loptu! Ne, ne loptu. Šaku!
Šaku moći i svjetlosti koja puca kroz Sunčev sustav i prolazi pokraj nas.
Svakih 75 godina ovaj komet, isti, opet se vrti i juri ukrug kroz nebo.
Jedini koji vidimo bez teleskopa i prolazi pokraj Zemlje
dovoljno da ga vidimo,
i za nekoliko dana proći će i, čekaj, Rusija!
Odlično. -Da! I prilika. Odjednom sam pomislio...
Sinoć. Trebalo je prije razmišljati. "Mogao bih te šutnuti, Nikolaj!"
- Odličan dan. -Fascinantno. - Ali skrenuo sam.
Narod je uvijek gledao nebesa samo kao Božje područje.
Nepoznato. Misterij. Crkva je iskoristila strah i strahopoštovanje.
Ali ako ljudima kažemo unaprijed, pošaljemo tablice i teleskope
i pokažemo im putem znanosti i razloge, nebesa su spoznatljiva!
Ljudi ih mogu znati, pratiti i objasniti!
I možda poslati balon s topovima i samo ga otpuhnuti iz neba!
Ili barem promijeniti orbitu. Zaboravite zadnje, nije nimalo istina
i izvedivo, nisam to trebao reći. Rekao sam si kada sam dolazio:
- "Ne govori o balonu, Nikolaj." - Nisi si mogao pomoći?
Upravo to. Možemo li to napraviti, možemo li...
Što? -Kršenje sigurnosti znači jasne pukotine u lubanji.
Ne! -Jebote!
Ti! -Sranje. -Dvoboj, gospodine.
Što se događa? -Privatna stvar. -Dvoboj je ilegalan?
Da. I tko je jebeno upucao Pugačeva?
Imamo dvoboj! Poštovanje, carice. Iako se činilo da ga nema.
- Tko ga je upucao? - Maksim je uzeo zasluge. -Što?
- Prebit ću ga kao bubanj. - Carice, slažemo se, komet?
- Dolazi komet? - Vjerojatno bih trebao ići.
Zašto vjerojatno? Vidimo se na terenu.
Tko ga je upucao? Što se dogodilo?
- Imala sam plan. - Maksim. Trebamo novi plan.
- Upravo sam čula. - Sranje. Što ćemo sada?
Kad pomislim da sam ga jahala i da je govorio ružne psovke dok je svršavao.
Po sjećanju, bilo je nešto poput: "Rasparat ću ti prsni koš golim rukama
i jebati te u dušnik dok tvojim jetrima dajem drkicu."
Mislim, izvan konteksta, bizarno, a ipak sam svršila kao iznenadna mećava.
Ali dosta prisjećanja. Usredotočimo se na što sada?
Na vrlo smo opasnome mjestu.
Katarina?
Pretpostavljam da je predaja Pugačeva gotova.
Mrtav je. Gotovo je, zar ne?
Ne! Upravo suprotno.
Imate tisuće masa i vakuum na vrhu. -Jedni okupljeni iza čovjeka,
laka borba. Raspast će se u manje grupe
i boriti u kaosu ili će se netko uzdignuti. -Pesimistično, Petrov.
A opet točno. Moramo odlučiti što ćemo prije njih.
Glas o njegovoj smrti će zapaliti fitilj. -Još ne znaju.
To nam daje nam prednost. Trebamo okupiti trupe, donijeti tijelo...
Zanimljivo. Trebate posjedovati tu smrt.
On je Petar Treći. Izađite i recite da ste ga ubili.
Idealno s tijelom, a onda vjerojatno reći:
"Petar je poražen mojom rukom."
I pustiti kišu topova.
Onda ste prekinuli lozu Petra Velikog, a sada imate zemlju.
Okončala lozu Petra Velikog? Kako smiješ? Tu je Pavao!
Je li? Nije bio u bifeu.
- Nećemo ništa od toga! - Što onda radimo?
Jer jebeno moramo nešto učiniti.
Jebem ti! Jebem ti ovo mjesto.
Katarina!
Ja ovo zovem neodlučnošću. -Ja to zovem mrzovoljnim odgovorom na golemi izazov
koji u pitanje dovodi njezine kompetencije.
A ja to zovem izdajom.
Ali nazivate li to netočnim? Ne, nisam mislio tako.
Moramo imati hrabrosti i držati se zajedno!
Vratit će se. I ne samo to,
Ponovno ćemo preuzeti palaču i vratiti Petra kao poglavara Rusije!
Čekaš ga. Dovraga, Tatjana.
Rekao je da mi želi rastrgati haljinu, ali smo se žurili,
nemam puno haljina. Mislim da je ovo lakše.
Nije se vratio pa se pritaji i obuci nešto.
Ne znam gdje je, ali hodnik je pun manijaka spremnih za polazak.
Gdje je? -Vjerojatno s nekom drugom.
Bolno. -Ali to što ležiš gola zbog dugog muškarca u redu je.
Rekli smo da ćemo pustiti jedno drugo da se razvijamo kao ljudi.
Ili želiš da naš brak uguši osobni rast?
Teško "ili".
Moraš te luđake držati vani pod kontrolom dok se ne vrati.
Stalno me gledaju: "Ti si mu prijatelj, trebaš znati."
Ljudi su ljuti. Samo ćeš ležati ovdje?
Mora se u nekom trenutku vratiti.
- Želiš li što? - Dobro bi mi došla jabuka.
Bok. Neprikladan ulazak u privatne odaje,
ali imamo problema s vremenom. Komet, mogu li?
Odlična ideja i odlično ometanje od vaših problema.
Žao mi je zbog dvoboja, znam da je ilegalan, ali u tome sam.
Moja moć nad vlastitim dvorom očito opada.
Spavao si s Petrovom zaručnicom?
Nešto mi se dogodi dok razgovaram sa ženama i završimo jebanjem.
Tako se i ja osjećam. Smiješno je ne kako ja sebe vidim i još...
- Ti si slučajni ženskaroš. - Može se tako reći.
Kako je voditi Rusiju?
To je ludo. Vodim ured s troje ljudi i to je svađa pijanih
ludih mačaka. Pljuju otrov i govore u cvilećim hijeroglifskim kodovima.
Nije da ne radimo dobro, nemojte nam smanjiti financiranje, samo je teško.
"Ne plaćaju me dovoljno! Nema keksa!" Zašto Anatole ima sunčani prozor?"
Rusija mora biti... Skrenuo sam.
Loša navika, uz pretjerivanje.
Ali ured s 80 milijuna ljudi. Ludnica. Glava će vam sigurno eksplodirati.
Moja glava, srce, sve.
- Kako uspijevate? - Reći ću ti tajnu.
Ne znam.
Pokušao sam bit zao, dobar, prijatelj, tiranin. Svejedno me napadaju.
Možda zato svoje vrijeme provodim gledajući nebo.
Događa se kao što si rekao. -Što?
Jebi me. -Što? -Čuo si.
- Jesam, samo... - Želiš li opet čuti?
Volio bih opet čuti.
Dođi ovamo, pribij me uza zid, podigni suknju i jebi me.
Dolazim.
Prestani to raditi! Ulaziti k meni! Nama!
Petru i meni da vidiš hoćemo li napraviti dijete.
Možeš ići, mladiću.
Carica vjerojatno nema vrh limuna i treba kupku od koprive i otrova zmije.
Ulazim nenajavljeno jer najbolje vidim ljude gdje su
i uhvatim ih kakvi jesu.
Kao vidjeti vjevericu koja preplašeno siše orah.
Iako mi je na osobnoj razini drago što se jebeš,
na razini nacionalne krize počinjem preispitivati tvoje prioritete.
Možda da se jebeš nakon što spasiš zemlju od ustanka.
Spasila sam i riješila!
- Petrovo ime, sve! - Stvari su se promijenile.
Sama ću smisliti što da učinim. -Kada?
Prestani razgovarati. Kada budem znala, tada!
Nije dovoljno dobro. Dosta suza i slabosti.
Ne, nije dosta jer ako me navlažiš, neće izaći ništa osim suza i slabosti.
- To je samo tuga. - Možeš li otići? -Ne, ne mogu.
Elizabeta! -Katarina! -Stražo! -Stražo!
Maknite je! -Dmitrij i Aleksej, dotaknete li me, nikad više nećete.
- O, moj Bože. - Možete ići, ali poslije...
Nemam kontrolu ni nad kim.
Šef vojske provodi ilegalni dvoboj, bez obzira na moje želje.
Spaljuju likove po zemlji.
Moje ime izaziva mržnju, a ne promjenu.
I trunem od tuge cijelim svojim bićem.
Postajem sigurna da sam ostalima, a i sebi,
ispričala lažnu priču koja je Rusiju bacila na koljena.
Znam da se osjećaš slomljeno. -Jesam slomljena.
Ne do kraja. Upravo si pojebala dečka uza zid.
To je bilo čudno. Odjednom sam pomislila: "Želim ga poševiti."
Ništa drugo. Samo sam bila prisutna i željna ševe.
O, ne. Osjećam se grozno.
Kao da si se udaljila od Petra? -Da, i ne želim to.
Moraš. -A ako ne mogu?
Znam da te boli i da su ti oblaci zbunjenosti u glavi,
ali sada moraš ustati.
Ili? -Znaš "ili".
Netko će drugi. Ti?
Da. Ja. Možda je, kako si rekla, moja sudbina, a ne tvoja.
Možda nisi bila ti. Možda sam pogriješila.
Ja sam to. Ti si bila lijepa odskočna daska da se probudim i vidim to.
Isuse.
Jer svijet spali čovjeka mnogo puta, otreseš pepeo
i uđeš u sljedeću vatru znajući da vatra ne ulazi u tvoju srž.
To sam ja i to trebamo sada.
Sutra ako sjednem na to mjesto, ne ustajem.
Za bilo koga. Volim te.
I ja tebe.
Gdje je? Zar je nisi trebao pratiti do Grigora?
Možda sam napravio pogrešnu procjenu.
Ili ne. Vidjet ćemo kako će se odviti.
Nadam se da sam joj dao misliti i da će shvatiti da nas treba.
- Odlučio si bez mene? - Dodao sam Georginu u plan.
Razočaravajuća i, pretpostavljam, idiotska izdaja.
Pretpostavimo da George dobije dijete i shvati da smo mi idući korak.
Idemo na sljedeći korak nakon što su sljedeći koraci spremni.
Znala sam da ćeš doći ovamo.
Nas troje uvijek dolazimo ovamo. Nitko te ne može pronaći. Gdje je Pavao?
Grigor! -Najsigurnije. Nitko ne gleda gore.
Spusti ga.
Ptice su bile gnjavaža, bio je i medvjed. -Medvjed?
Krzneni. Rekao je "krzneni" nakon što smo ga ustrijelili. Kakvo dijete.
Kaputi od vjeverice. Podudaranje. -Jesi li lud?
Očito jesi. U redu je. Ja se brinem o tebi, kao i uvijek.
Vratimo ga. -Nije siguran na dvoru. Dolaze po njega
i sve nas.-Nije siguran ni ovdje u kutiji na drvetu, Grigor.
Možemo ovo zajedno. Uvijek smo htjeli dijete. -Nismo.
To bi nas odvratilo od Petra. -Osnažilo bi brak.
Volim Marial. -Ne voliš i iritira me što to govoriš.
Volim. Mrzi Petra pa je teško i zbunjujuće
jer osjećam bol od njezine odsutnosti u području prsnog koša.
Moja glava plače zbog njezina gubitka. A onda Petar...
Ne mogu ni osjetiti. Ali Pavao je sve.
To je moj novi moto. Stalno to govorimo, zar ne? Pavao je sve!
Slažem se. Pavao je sve.
On bi trebao biti car i možemo to ostvariti.
- Što? -Dobra sam u ovome. - U čemu, ne pratim.
Politika. Mislim da, pretvarajući se da se mijenjam,
zaista jesam. Ako ovo prođe kako izgleda da hoće,
možda ćemo trebati novog vođu iza Pavla. -A to si ti?
Koji vrag? -Ti?
Zašto ne ja? -Ti nisi oni.
Oni nisu oni. Nitko nije oni dok oni to ne odluče.
Ova se zemlja može promijeniti nabolje. Za Petra.
Za najdražeg prijatelja da održi lozu.
Neću ti pomoći da je ubiješ. Volio ju je. -Volio je i nas.
Duže. Učini to zbog njega.
Ona je dobro, Pavle. Vidiš.
Pogledaj prsa kako idu gore-dolje. To se zove disanje.
Ali uvijek osluškuj korake iza sebe u šumi.
Sjećam se ovoga. Sve smo ih napravili, zar ne?
Ova. Kolica s voćem! Obožavao sam je.
- Ti zgodni divljače. - Ti divna seksualna huliganko.
Izgledaš nesigurno. Znaš da ne podnosim to. -Razmišljam.
Ne ti, ti si instinkt. Ubij je!
Probodi na stup i provozaj po Moskvi. Zauzmi ovo mjesto, Pavao na krilu.
Sjećam se da si gledala u moje umiruće,
ali oči boje plavoga mora i obećala da ćeš štititi moju lozu.
Stvari se mijenjaju. Evoluirala sam.
- Naša je ljubav vječna. - Mrtav si, za tebe je sve vječno.
Volim je. -Mene voliš više.
Sada me bockaš! Sjećam se.
Zatim ide žestoki seks. Samo je makni
prije nego što te bivši Kozaci zgaze u crno-plavu pastu,
pijani kosooki koji divlja od bijesa
i potrebe da osjeti prskanje krvi u očima da bi bio sretan.
Isuse. -Znam snažne slike riječi koje mogu promijeniti trenutke.
Jedan od mojih mnogih darova.
Sjećam se. I nemaš empatije ni za koga.
Još jedan dar. Kakav si bio s Petrom.
Tko se utopi na svome konju? To dijete.
- Ti bešćutno čudovište. - Drska čarobnice.
Neću to raditi. Zovem te jebenim čudovištem bez srca.
Znaš da moraš zauzeti prijestolje. Ili ćeš umrijeti i izgubiti sve.
Jesi li ti to upravo ušutkala Petra Velikog?
Nećeš odabrati nju.
Možda ću odabrati nešto drugo. Ono što ja želim, a ne što ti želiš.
Ti protivna, svadljiva drkarošice.
Ti gluhi, slijepi glupane.
Bože, mogao bih ti zubima strgnuti odjeću.
Osim što ne možeš. Možeš samo... Otići.
Ovaj dvoboj. Vjerojatno ne bih trebao učiniti.
Potkopava caricu na osjetljivom mjestu. Kao pijanica je na kraju pristaništa.
Tako je ljudima kojima sudbina zdrobi srce.
Otkazat ću. -Ne. Učini to.
Ona mora ustati i voditi ili ne, ako ne može.
To je kao kad sam bio dječak. Imao sam jabuke i nisam ih htio dati,
ili pojesti ih ili napraviti sok. Nisam mogao odlučiti,
a onda su istrunule i ispao sam idiot kakav i jesam.
Mislim da je više kao izgubljena mlada žena na moru,
povraća u ocean zbog vjetrova i uboda insekata,
nadajući se prijateljskim morskim psima da će je voditi kući.
Mora pronaći kompas, ali zaslijepio ju je gavran
i ako upadne, morski će psi jednostavno...
Biti morski psi. -Da.
A vojska i ja ćemo marširati u osmicama i šesterokutima kao jedno.
U redu. Shvaćam.
Zdravo. Oprosti, malo je hitno. -Hugo, što to...
Znaš što miriše vani? Miriše ono što sam namirisao u Švedskoj. Implozija.
Osjećam se loše zbog Petra i krađe vojske.
I budući da ćeš grgljati vlastitu krv, dat ću ti savjet.
- Moraš bježati. - Ne mogu bježati.
To sam i mislio. Zbog nekog osjećaja obveze,
sudbine. "To mi je omiljeni stol, ne želim ga ostaviti."
Ali Pariz, Rim.
Reci mi da bivši kraljevi neće biti slavljeni onamo.
I hrana, umjetnost. Vidim novi život.
Imat ćemo kočiju u 9 sati u dvorištu.
Dovedi Pavla ili reci gdje je i ja ću ga dovesti, uđemo i idemo.
To prepuštam tebi.
Donesi ispravnu odluku ili nemoj i umri.
Umri, kujo!
Grigor. Što to radiš?
Ti si prizor koji trebam u očima. -Što želiš?
Osim jasno, a i logično, moje tijelo. -Udaj se za mene.
Mrzio si me jer mrzim Petra. Znaj da ću ga uvijek mrziti.
Znam. Ali trebam te. U šumi je tako tiho,
osjetio sam razne prostore u sebi, zvukove šume koji odjekuju kroz njih,
medvjede, ptice i pčele, ti si ono što mi treba u tom prostoru.
Ti si dio koji nedostaje. -Da. Stvarno?
- Želim novi život. Ti i ja. - I ja želim novi život.
Odlično! Odemo na moje imanje, skrijemo se ondje,
postavimo obranu i jednostavno budemo zajedno.
- Ti, ja i Pavao. - Kako misliš Pavao?
Moram ga odgojiti, zbog Petra. Shvaćam to sada. Možemo zajedno.
Možda imati vlastitu djecu. Dobro je za Pavla.
Neću mu odgajati sina, jesi li lud?
Znam da ga mrziš, ali to je zapravo dobro.
Pavao će naučiti složenost života. Odgojit ćemo ga da preuzme prijestolje.
Ili ne. Petar nije htio pa ćemo možda pustiti to.
Ne moramo sada odlučiti. Marial, obuci se. Moramo ići.
Mogao bih se poslužiti kadom. Zubi su mi kao borovnice.
Jebem ti. Ti tužni čovječe. Ti prelijepi, tužni čovječe.
Zašto je Grigor u mojoj kadi? Mislio sam da je ova bolesna veza gotova.
Bok, Maksim. Samo minutu odmora. -Gužvate mi haljine.
Ubio si Pugačeva! Nastao je pakao, šupačko malo čudovište.
Archie i ja vladamo situacijom. Opusti se.
Bit ćemo sigurni dok drugi umiru. Imamo dodir.
Ne. Nema "Archie i ja". Ne. Dosta.
Budući da si se htio oženiti njome, smatraj da si ovime izbjegao metak.
Ti shvati da ćeš neuspješno izbjeći metak.
Nije bila prava za tebe. Nevjerna i agresorica. -Bili smo prijatelji.
Da i osjećao sam se užasno! Svaki je zamah bio poput bodeža u srce.
Kriste! Stvarno? -Samo da znaš koliko sam se loše osjećao.
U jednom me trenu uzela u usta i buljio sam u tvoj portret s druge strane sobe.
- Onaj s crvenim eterom? - Volim tu sliku. -Da.
I rekao sam da je ovo stvarno loše, ne bi se trebao oženiti njome.
Požurimo se prije nego što ga upucam u glavu.
- U redu, krenimo. - Divno, nisam zakasnila.
- Carice, ovo je između nas. - Također je i ilegalno.
Ali to su ruska pravila i čini se da želite živjeti tako, da? -Da!
Želim zamijeniti Nikolaja. -Što? -To je smiješno.
- Ali u pravilima je? -Da. - Odlično. Nikolaj, stani onamo.
Posvađao bih se s tobom, ali... -Carica sam, a ti kukavica ne želiš umrijeti?
- Dobro ste rekli. - Počnimo. Objasni mi kako...
Ne mogu vas upucati. -Nije moj problem. Ja tebe mogu. -Odlično.
I počnimo. Deset koraka, okret i pucaj.
Jedan, dva, tri.
Svi živite po pravilima Katarine Velike.
Shvatite to ili napustite dvor!
Petrov! Svečana soba, za jedan sat. Moramo planirati. -Dolazim.
- To je moj nos. Da. - Daj ga ovamo.
Moraš otići kući, Grigor. -On me treba.
Ne, ne treba. Ti njega trebaš. Ali njoj je više potreban.
Uzmi Pavla i jednog ću te dana pronaći i ubiti na vrlo čudan način.
- Idi kući, Grigor. - Nemam dom.
Ne zanima me.
Bit ćeš car, kako je tvoj djed namjeravao.
A ja ću živjeti uz tebe, dobroćudna sjena i vodič kroz ovaj dvor.
On je dobro, Pavle.
Vidi prsa kako idu gore-dolje. Idemo pronaći ujaka Archieja.
Vidi koga sam pronašla.
Kako divno.
Tatjana? -Da? A to si ti.
Možeš li mi dodati jabuku?
Je li bolje da sam okrenuta naprijed da me samo zgrabi odostraga?
Pavao dolazi s George. A i Grigor.
A Pugačev? -Nema znaka, ali mislim, pa što.
Ostali radimo u Petrovo i Pavlovo ime. Natjerao sam ih da mi jedu iz ruku.
Samo se pravimo da šalju naredbe. Neće znati.
Pogledaj se. Prštiš.
I donio si mi jabuku. Dođi ovamo.
- Tražila sam te. - Da mi kažeš što?
Koliko je bio užasan? Znam što mi je učinio,
da je bio užasna osoba, užasan vođa, sve to.
Kako me omeo. Kako sam se zgrčila da bih se uklopila.
Ali voljela sam ga, i njih dvoje nosim u svome srcu.
Shvati to. -Shvaćam.
Ti shvati ovo. Imam što ponuditi.
Moram imati svoje ruke u nečemu bitnom. I ja sam netko koga trebaš.
- Što je to? - Archiejeva i Pugačevljeva pisma.
Zapalio je ovaj požar i natjerao Maksima da ga ubije.
Dobila sam mračan pogled na čovječanstvo. Znaš zašto?
Zato što se stalno događaju loše stvari i ljudi su svinje
i zato me trebaš!
Archie.
Idemo.
Ovlastima koje mi je dao Gospodin Bog usmjeravam Njegove moći u ovo dijete
da obavi Božje djelo kada jednog dana postane ruski vođa.
Ovo je dugačko. Požuri se, Archie. Prijeđimo na vjenčanje.
Bog je dotaknuo i... -Dobar psić.
Usred svega. Oprostite. -Ignoriraj ih.
Ipak, prihvatimo da smo dio ovoga. -Dobro. -Dobro!
Bog te dotaknuo i izabrao, Pavle Petrovič
Iljič Vasiljev Aleksejevič Romanov. -Također jako dugačko.
Možeš li samo... -Reci "amen"! -Kažeš li, upucat ću te!
Sranje. -Hugo, ne miči se.
Umrijet ćeš. Spusti ga, Archie.
Neće te upucati. Reci.
Ne sviđa mi se njegov pogled. -Dobra analiza.
Spusti dijete i otiđi.
Ti si vođa. Onaj kojeg je Bog odabrao. Amen. -Amen! Da!
Archie! -Carica je zatražila patrijarhovu prisutnost. Odmah.
Moram juriti. -Pa, napola gotovo.
- Sve je za Petra i Pavla. - Ti i ja smo gotovi.
Iskreno, zapravo me zanima netko drugi, dogovoreno.
Čini se neobično ispravnim.
Sjela si. -Jesam.
Carice, htio bih se ispričati.
Moja se odanost prema tebi katkad pregrije,
a ja se ponašam u tvojem najboljem interesu iz ljubavi.
Također, ja sam ubojica. To je Maksim.
Sjedni, Maksim. -Carice.
Archie. Zdravo. Želim ti zahvaliti zbog Pugačeva.
Nisam siguran... -Ne vrijeđaj me lažnim riječima poricanja,
suznim stiskanjem krunice i nevinim pogledom.
Bila sam u izmaglici tuge koja mi nije dopustila da vidim,
ali uvijek si mi dolazio s rješenjem.
Nedavno sam čovjeka upucala u glavu, umjesto sebe,
i čini se da mi je to raščistilo nešto.
Vidim blistavom jasnoćom. -U redu. I?
Zamolila sam te da me naučiš političkim poslovima, zar ne? -Jeste.
Bila je to dobra lekcija i zahvalna sam.
Tvoj vlastiti rad ili su i drugi uključeni?
Sva zahvalnost pripada meni.
Iz ljubavi prema tebi. Nisam mislio da izmakne kontroli,
ali počistimo ostalo i pokažimo Rusiji tvoju golemu moć.
Pokažimo. Crkva će izaći i reći da je od Boga
tražila znak da je Katarina Velika ruska sudbina.
Reći ćete im dan i vrijeme kada će pogledati u nebo da ga vide.
Komet? -Točno. -Odlično!
Treba im priča. Ovo će biti jedan dio.
Marial ima proglas za vas.
- Što se tebi dogodilo? - Carica me upucala.
Maksim, treba mi general. -Oprosti, što?
- Spreman sam. - Molim te, ima četiri.
Želim da preuzmeš zasluge za ubojstvo Pugačeva.
Stoga ćeš ići na turneju govoriti o smrti Kozaka Pugačeva.
Nakon toga, postoji Vojna akademija u Vladivostoku.
Ići ćeš onamo, naučiti zanat i vratiti mi se. -Vladivostok?
Također grad najboljih krojača u Rusiji.
- Zanimljivo. Ali Marial... - Za dobrobit Rusije, pristala sam.
- Često ću posjećivati. - Jedanput na godinu je dovoljno.
Velementov, ići ćete na jug da pričate priču o smrti u ledu.
Petrov, otići ćeš u Moskvu, zatražiti smrt Petra Trećeg i osloboditi...
- Molim vas, recite "topovske kugle". - Topovske kugle. -Odlično.
Moraš dobiti topovske kugle. -Marial, pripremi izjavu da je Petar Treći
umro od hemoroida, drugu koja kaže da je od boginja,
također drukčiju da je poginuo u borbi protiv ustanka.
I još jednu da sam kći Petra Velikog. -Volim novi posao.
Svatko će dobiti priču koju želi. A ja ću dobiti koju trebam i kada trebam.
Archie, još jedna stvar. Stražo!
Odvedite ga, otkinite mu mantiju s tijela i bradu s lica
i zakopajte ga živog. A onda, u polukrugu,
popišajte mu se na grob. -Što? -Odmah!
Mislio sam da si razumjela! -Čekajte!
Crkva ima pola milijuna kmetova koje posjeduje.
Potpisat ćeš ovo i osloboditi ih. -Vraga hoću.
Također, 10 milijuna jutara, 25 jutara po kmetu, bit će nagrađeni.
Država može gledati veliki pokus bez želje da se kupaju u mojoj krvi.
Želim ih posramiti kako bi pustili kmetove. Potpiši ili umri.
U redu. Dobro. -Hvala.
Jebeno me pustite!
Mislio si da će te pustiti? Slatko. Odvedite ga.
Katarina. -Izigrala si me!
Smatraj me školovanom.
Odrubite mu glavu i donesite mi je. -Glavu? Hoćemo.
To je bilo uzbudljivo.
- Tvoje mjesto. - Mislila sam da nećeš ustati.
Bio je ultimatum. Moralo je zvučati dramatično ili nije dobar ultimatum.
Možeš ići.
Mužu.
Dobar je dan za ubijanje carice.
Raspalite!
O, jebote.
Sranje!
Sudbina nije to učinila. Ja sam.
MEDIATRANSLATIONS