Peter! Peter! Peter! Peter!
- Så De det derude? - Vi må forhandle en overgivelse.
Ja.
De skal overgive Dem til mig.
Sådan ser jeg det.
Tænk over det. De, kirken og jeg, der pisker en stemning op.
Slut Dem til mig og få også kirken til det, og så er alt vores.
Jeg ...
Lytter De, eller ser De på mine læber og tænker på, hvordan de mon smager?
De ville ikke være god for mig.
Det ville jeg. Meget god.
Jeg ville miste mig selv.
Det ville De fandeme.
Op i røven med Gud. Det er mig, De har brug for.
Nej. Nej! Fandeme nej!
Så må De dø sammen med resten af dem, patriark.
Røvhul!
De forbandede mennesker.
Goddag. Jeg har en karet, der venter.
- Så vil jeg hellere skydes. - Det tvivler jeg på.
Det er bare snak, der skal bevare ens værdighed i nederlagets stund.
Det lyder, som om De ikke har lov til at skyde mig.
Irriterende.
- Goddag, hr. - Dem igen.
Burde De ikke være i skole?
Skandaløst.
- Goddag. - Hustru.
De er en skide løgner.
Det er en erhvervsrisiko som dobbeltgænger.
De ting, De sagde til folket.
Var De der? Det må have været hårdt for Dem.
Må jeg få lidt figner med ricotta?
Nej. De kan få en aftale, der redder Deres liv i stedet.
Tage hjem og leve lykkeligt til vores dages ende?
Knalde og sige, at det var en uoverensstemmelse?
Stop. Eller de kommer ind og skiller Deres hoved fra Deres krop.
Gør ikke det!
De løj om mig. Om ham.
- De opildnede til had. - Det krævede ikke meget.
De bryder sig bare ikke om Dem. Selv ikke i Deres eget hof.
De tager tilbage til Moskva med mine mænd -
hvor De overgiver Dem som Pugatjov, kosakken med dårlig ånde.
Brutalt. De kom med tun, hvad kunne jeg gøre?
Så bliver De sat i et bur for at fortælle historien i landsbyerne -
så folk bliver flove over at have fulgt Dem.
Min mand får sit navn tilbage.
Eller jeg kunne vælge døden. Det ville lave rav i det for Dem.
- Jeg tror ikke, De vælger det. - Det er forskellen mellem os to.
Jeg dør for kniven. Sådan går det for folk som mig.
Så hvorfor ikke dø på toppen, hvor jeg har ødelagt det for kejserinden -
og smadret et røvhuls gode navn?
De ville begge have dræbt mig, inden De dyrkede forsoningssex.
Det var jeg ked af.
Om De dræber mig eller ej, vil de stadig komme efter Dem.
De elsker mig. Murene rystede af den magt, jeg havde over dem.
De følte deres kærlighed til mig. Det er min skæbne at lede landet.
Planlagde han alle de morgenmåltider i forvejen?
Skørt.
- De lod mig ikke dræbe ham. - Hold mund, Maxim.
Stakkels fyr. Han ville bare have chancen for et nyt liv.
Hvem ville ikke det?
Hvad nu, hvis han taler, Marial? Om dig. Så får du et nyt liv.
Så taler han. Jeg vil ikke være bange.
Han er en besværlig og rapkæftet bonde, som en anden nu dræber.
Puds mine sko. Jeg er vred og stoler ikke på tyendet.
- Hugo er der stadig. - Den røv. Han følger mig til Grigor.
Det er mig. Kan vi sludre?
Ud, forarmede mus.
- Hent min pistol, Petra. - Jeg er på vej.
Jeg har stået derude hele natten. Jeg har tænkt over det.
De er en smuk og beregnende løgner, der ikke er blevet knaldet længe -
og derfor har en endnu mere tiltrækkende udstråling.
- Jeg vil stå i ledtog med Dem. - Jeg vil se Deres øjne bløde.
Sådan som De siger det, vil jeg også.
Pis.
Hent noget te, Petra.
Her er, hvad jeg har set, for jeg har været vågen.
De er en opportunist.
De hader hende og prøver at skabe problemer for hende.
Men vil De ikke have mere? Det hele.
Og De kan hjælpe mig?
Der er kun to personer i landet med kongeerfaring. Jeg er den ene.
Vil De så vælte hende eller ej?
Nej. Jeg elsker hende, De forræderiske svenske svin.
Storartet. Altså ja.
Pugatjov. Hun har valget mellem at fortælle alle, at hun dræbte Peter -
eller forsøge at forklare, hvem Pugatjov var -
eller dræbe ham og derved skabe en martyr og et tomrum.
Alle de valg er dårlige.
Lægger vi dertil fornemmelsen af, at hun er selvmordstruet -
har vi en chance.
Grigor har Paul.
De ved, hvor han er, men jeg må ikke finde ud af det.
De løber en stor risiko ved at sige det.
Ja, men det er den slags dage, hvor liv ændrer sig.
Det er min og Agnes' bryllupsdag i dag.
- Og hvad så? - 36 år.
- Hvad? De ligner en på ... - 37?
Jeg er 37. Jeg blev gift som etårig.
- Jeg kan se Dem som dronning. - Hvad siger De?
Få fat i Paul, få Paul ordineret, og gift Dem så med Paul.
Jeg ved det. Det er fantastisk.
Der er en opstand i Moskva, og det vil gå op for dem -
at de mangler en leder, og at de behøver en.
Vi kan tage hele landet.
Jeg har været konge. Vi ville elske det.
- Du kom bedøvelsesmiddel i teen. - Selvfølgelig gjorde jeg det.
Godnat, gennemskuelige svenske idiot.
Men god idé.
Maxim, De må spørge Dem selv -
hvad der vil give Dem fred i hjertet.
Foreslår De bøn? Jeg er glad for tennis. Måske det.
Tennis kan ikke skade.
Jeg bliver rasende, når jeg ikke får, hvad jeg vil have.
De må hæve Dem op over Dem selv -
og se tingene i sammenhæng med en verden uden for Dem selv.
Men der er tidspunkter i livet, hvor en mand ved, hvornår han skal bede -
hvornår han skal spille tennis eller handle for at bevare sit liv.
Godt råd.
Hvad er der med Dem, knægt?
Kald mig Maxim.
- Godmorgen. - Jeg vil have et job.
Som hvad? De er ikke en politisk person.
Ikke? Jeg gav Dem idéen, der fik Dem på tronen.
Det er da politisk. Hvad med chefrådgiver?
Det virker ukonkret og indebærer ikke læsning.
Husker De -
om jeg fik skæbnefornemmelsen før eller efter Deres kupidé?
Jeg føler, at jeg fandt på det efterfølgende, så jeg troede på det.
De havde vrangforestillinger om alt.
Men hvornår sagde jeg det?
Jeg foreslog, at De dræbte ham, og De sagde:
"Jeg vidste, min skæbne lå her. Ikke kærlighed, men måske Rusland."
- Sagde jeg "måske"? - Hvem ved?
Fokusér på mit job. Jeg har brug for det.
Jeg kan ikke kun være gift med en 11-årig og pudse hans sko.
- Jeg har aldrig følt mig så ... - Forhadt?
Og tysk. En udlænding. Så mange løgne.
Vi vil ikke tale om mit job, vel?
I det mindste giver jeg Peter tilbage til Paul.
Pugatjov skal sige ja til aftalen.
- Pugatjov er en løgnhals. - Det sagde jeg jo lige.
Buongiorno!
- Hvem er det? - En kastrat. God i sengen.
Uden nødder. Glem det. Det her er en skøn dag.
De har aldrig selv regeret som Dem selv uden Peter.
- Marial. - Kuppet er endelig sket.
Spil med.
- Det er dag et. - Marial.
Gør det nu bare. Hvordan havde det været uden ham -
hvis han havde været død første dag?
Så jeg ikke mødte mit livs kærlighed.
Som fordærvede dit styre? Ja.
Godmorgen, kejserinde. Sikke en dag. Alle er spændte.
De ser også spændt ud. Hvilken glæde De vil bringe.
Dag et. Så sker det.
Som Deres chefrådgiver og ophavskvinde til kuppet -
er jeg forventningsfuld med hensyn til dagen.
Præcis. Hvilken glæde.
Hvordan vil De regere? Kom, lad os finde ud af det.
Jeg vil regere med let hjerte og glæde i opgaven -
med naivitet og selvbedrag i alt, hvad jeg gør.
- Deres plads, kejserinde. - Du store, jeg er overvældet.
Men det skal nok gå godt.
- Er det Deres? - Ja, kejserinde.
Jeg er Nikolaj Sjostakitj, kongelig astronom.
Har jeg sådan en?
De hyrede mig i starten af Deres regeringstid.
Det virker som lang tid siden. Ja. Vi har aldrig mødt hinanden.
Jeg taler hurtigt, i tilfælde af at jeg bliver smidt ud -
hvilket af og til sker for mig. Det skal vi ikke tale om.
Der er en komet på vej.
En komet er en forstyrrelse.
Et hul i himlen med en hale af lys.
Længere væk end månen formes støv og is til en kugle.
Nej, ikke en kugle. En knytnæve -
af kraft og lys, der farer igennem solsystemet og passerer os.
Hvert 75. år svinger den selvsamme komet rundt -
og farer gennem himlen igen i et loop.
Det er den eneste, vi kan se uden teleskop -
og den passerer tæt nok på, så vi kan se den.
Og om et par dage passerer den Rusland!
- Fantastisk. - Ja!
Og en mulighed, kom jeg i tanke om i aftes.
Jeg skulle have tænkt på det tidligere.
- Skøn dag. - Fascinerende.
Det var et sidespor. Folk har altid set himlen som netop det.
Guds domæne. Det ukendelige. Et mysterium.
Og kirken har udnyttet den frygt og forundring.
Men vi kan forberede folk med kort og teleskoper -
og vise, at videnskaben og fornuften kan kortlægge himlen.
Mænd og kvinder kan kende den, spore den og forklare den.
Vi kan også opsende en ballon med kanoner og skyde den ned fra himlen.
Eller ændre dens kredsløb.
Nej, glem den sidste del. Det er ikke sandt og umuligt.
Jeg skulle ikke have sagt det. Det sagde jeg til mig selv.
- Men De kunne ikke lade være. - Præcis. Kan vi så gøre det?
- Hvad? - Brud på sikkerhedsprotokollen.
- Nej. - Pis.
- Dem! - Pis.
- En duel. - Hvad foregår der?
- En privatsag. - Dueller er ulovlige.
- Ja. Og hvem skød Pugatjov? - Vi duellerer. Med respekt.
Selv om udsagnet virkede respektløst.
- Hvem skød ham? - Maxim.
- Hvad? - Jeg slår ham til blods.
- Er vi enige om kometen? - Er der en komet på vej?
- Jeg bør gå. - Hvad mener De med "bør"?
Vi ses på slagmarken.
- Hvem skød ham? Hvad skete der? - Jeg havde en plan.
Maxim. Og nu skal vi bruge en ny plan.
Jeg har lige hørt det.
Pis. Hvad gør vi nu?
Tænk, at jeg engang knaldede ham -
og han udstødte de værste eder i mit øre, idet jeg kom.
Det var noget i stil med: "Jeg flår din brystkasse -
med mine bare næver og knepper dit luftrør -
mens jeg masturberer din foie gras-lever."
Det var bizart, men jeg kom som en snestorm.
Det er nok minder. Lad os fokusere på, hvad vi nu skal gøre.
Vi står et meget farligt sted.
Katarina?
Nederlagsturnéen som Pugatjov er udelukket.
- Han er død. Det er slut nu. Ikke? - Nej. Tværtimod.
Flere tusind er samlet uden en leder.
Én gruppe bag én mand er let at kæmpe imod.
Deler de sig op i tilfældige grupper -
er det kaos, eller en ny tager magten.
- Det er ret pessimistisk, Petrov. - Men korrekt.
Vi skal handle, før de gør det.
Bare et ord om hans død vil antænde dem.
De ved ikke, han er død. Det giver os en fordel.
Vi må samle tropperne, bringe liget ...
Interessant. Kejserinde, tag ansvaret.
Stå frem, og sig, at De dræbte Peter 3.
Med liget til stede. Sig noget i stil med:
"Peter blev udslettet for min hånd." Og så giver kanonerne los.
Peter har ikke flere arvinger, og De har nu landet.
Ikke flere arvinger? Hvor vover De, Archie. Der er Paul.
Jaså? Han er ikke blevet set længe.
- Vi gør det ikke. - Hvad gør vi så?
Vi er nødt til at gøre noget.
- Pis! Pis! Det her sted, altså! - Katarina!
Jeg kalder det uafklaret.
Jeg kalder det en tvær reaktion på en stor udfordring -
der sår tvivl om hendes kompetence.
- Og det kalder jeg forræderi. - Men kalder De det forkert?
Nej, det tænkte jeg nok.
Vi skal bevare roen og holde sammen!
- Ja! - Han kommer tilbage.
Og ikke kun det. Lad mig sige jer -
at vi generobrer paladset og genindsætter Peter som regent!
Huzzah!
Du venter på ham. For helvede da, Tatjana.
Han ville flå kjolen af mig, men han forsvandt i al hast.
Jeg har ikke mange kjoler. Det her er lettere.
Han er ikke kommet tilbage, så tag noget tøj på.
Jeg ved ikke, hvor han er, men galningene er klar til kamp.
- Hvor er han? - Sikkert hos en anden.
- Sårende. - Men at du venter på ham er fint.
Vi var enige om at lade hinanden udvikle sig som mennesker.
Eller skal vores ægteskab kvæle al personlig udvikling?
- Det er et svært dilemma. - Hold de galninge under kontrol.
Deres blikke siger: "Du er hans bedste ven. Du bør vide det."
De er oppe at køre.
- Skal du bare ligge der? - Han kommer tilbage.
- Vil du have noget? - Et æble.
Hej. Undskyld, jeg trænger ind i Deres private gemakker.
Men vi er i tidsnød. Kometen. Må jeg?
En strålende idé og en god afledningsmanøvre.
Og jeg beklager duellen. Jeg ved, det er ulovligt, men jeg gør det.
Min magt over mit eget hof er tydeligvis ved at svinde bort.
Var De i seng med Petrovs forlovede?
Når jeg taler med kvinder, havner vi altid i seng sammen.
Sådan har jeg det selv.
Det er latterligt og ikke sådan, jeg ser mig selv.
- De er en utilsigtet skørtejæger. - Det er godt beskrevet.
Hvordan er det at regere Rusland? Det er sindssygt.
På mit kontor er vi tre personer, og det er som fordrukne -
sindssyge katte, der spyr gift og taler i uforståelige koder.
Vi gør et godt stykke arbejde -
så skær ikke i vores budget, men det er indviklet.
"Jeg får ikke nok i løn." "Der er ingen kager."
"Hvorfor får Anatolij vinduet med sol?" Rusland må være ...
Det er et sidespor. En dårlig vane. Det og at gabe over for meget.
Men et kontor med 80 millioner ... Deres hoved må eksplodere.
- Både mit hoved og mit hjerte. - Hvordan gør De det?
Lad mig fortælle Dem en hemmelighed.
Jeg aner det ikke.
Jeg prøver et være led og flink, ven og tyran. Men alle er efter mig.
Derfor kigger jeg altid op i himlen.
- Det sker, som De sagde. - Hvad?
- Knep mig. - Hvad?
- De hørte mig. - Ja. Men ...
- Vil De høre det igen? - Meget gerne.
Kom herhen, smæk mig op mod væggen, løft mine skørter, og knep mig.
Jeg er på vej.
Huzzah!
Hold op med at snige dig ind på mig! På os!
På Peter og mig for at se, om vi lavede et barn!
De kan gå, unge mand.
Kejserinden skal have vasket underlivet med nælder og slangegift.
Jeg kommer ind uanmeldt, den bedste måde at se, hvor folk er -
og fange dem, som de er.
Som at forskrække et egern, mens det sutter på en nød.
Og skønt det er spændende at se jer kneppe -
så står vi midt i en krise, så jeg sår tvivl om dine prioriteter.
Du kan kneppe folk, når du har reddet landet fra en opstand.
Jeg havde reddet det og løst det. Peters navn. Alt.
- Og tingene ændrede sig. - Jeg finder en løsning alene.
- Hvornår? - Tal ikke til mig.
- Når jeg ved, hvad der skal gøres. - Det er slut med tårer og svaghed.
Hvis du plager mig, får du kun tårer og svaghed ud af mig.
Det er blot sorg.
- Kan du ikke bare gå? - Nej.
- Elizabeth! - Katarina.
- Vagter! - Vagter!
- Fjern hende. - Dimitrij og Aleksej.
Rører De mig nu, rører De mig aldrig igen.
- Åh gud. - De må gå. Men senere ...
Jeg har ikke magt over nogen.
Min egen hærchef deltager i en ulovlig duel mod mit ønske.
De brænder dukker af mig over hele landet.
Mit navn indgyder had, ikke forandring.
Og jeg er gennemsyret af sorg i hele mit væsen.
Og jeg tror, at jeg har fortalt mig selv og andre -
en forskruet historie, der har tvunget Rusland i knæ.
Jeg ved, at du føler dig knust.
- Det er jeg også. - Ikke helt.
- Du knaldede en dreng op ad væggen. - Det var underligt.
Pludselig tænkte jeg bare: "Jeg vil kneppe ham." Ikke andet.
Jeg var til stede og ville kneppe.
Åh nej. Nu har jeg det forfærdeligt.
- Som trådte du væk fra Peter? - Ja, og det vil jeg ikke.
- Det bliver du nødt til. - Og hvis jeg ikke kan?
Du lider og er omtåget af forvirring -
men du er nødt til at rejse dig.
- Ellers? - Det ved du.
Ellers vil en anden gøre det. Dig?
Ja. Mig.
Måske er det, som du sagde, min skæbne og ikke din.
Måske var det ikke dig. Jeg tog fejl. Det er mig.
Du var blot et springbræt, så jeg kunne vågne op og se det.
I guder.
Verden brænder en ned mange gange, og man ryster asken af sig -
og vandrer ind i den næste brand i vished om, at ens kerne er intakt.
Det er mig, og det er det, der er brug for nu.
Hvis jeg i morgen sætter mig på den plads, rejser jeg mig ikke for nogen.
Jeg elsker dig.
Og jeg elsker dig.
Hvor er hun? Skulle du ikke skygge hende til Grigor?
Måske har jeg forregnet mig. Eller ikke. Vi får se, hvad der sker.
Jeg håber, at hun finder ud af, at hun har brug for os.
- Besluttede du det uden mig? - Sammen med Georgina.
Et skuffende og, mistænker jeg, idiotisk forræderi.
Vi antager, at George får barnet. Og indser, at vi er næste skridt.
Lad os have det næste skridt efter de næste skridt klar.
Jeg vidste, du ville komme her. Vi tre kom her altid.
Ingen kan finde dig.
Hvor er Paul?
- Grigor! - Det sikreste sted.
- Ingen kigger op. - Få ham ned.
Fuglene har været en plage, og der var en bjørn.
- En bjørn? - Pelset.
Han sagde "pelset", efter vi skød den. Sikke et barn.
Hej.
- Egernjakker. Ens. - Er du sindssyg?
Det er du tydeligvis. Det er okay.
Jeg er her for at passe på dig som altid, skat. Lad os få ham hjem.
Der er han ikke i sikkerhed. De kommer efter ham og os.
Han er heller ikke i sikkerhed i en kasse i et træ, Grigor.
Vi kan gøre det sammen. Vi har altid ønsket et barn.
- Det ville aflede os fra Peter. - Og give ægteskabet liv.
- Jeg elsker Marial. - Nej. Og lad være med at sige det.
Det gør jeg. Hun hader Peter, så det er svært og forvirrende.
Når hun er væk, gør det ondt omkring mine ribben.
Mit hoved græder ved tabet af hende. Og Peter ...
Jeg kan ikke mærke noget.
Men Paul er alt. Det er mit nye motto.
Vi siger det konstant, ikke, Paul? Paul er alt.
Jeg er enig. Paul er alt.
Han bør være kejser, og det kan vi gøre ham til.
- Hvad? - Jeg er god til det.
- Til hvad? Jeg er ikke med. - Politik.
Ved at foregive at ændre mig ændrede jeg mig faktisk.
Hvis det går, som det gør, får vi brug for en ny leder bag Paul.
Og er det dig?
- Hvad fanden? - Dig?
Hvorfor ikke mig?
- Du er ikke dem. - De er ikke dem.
Ingen knepper dem, før de beslutter sig for, at de knepper dem.
Landet kan ændres til det bedre. For Peter.
For vores kæreste ven, så hans slægt forbliver i live.
Jeg dræber hende ikke. Han elskede hende.
Han elskede også os. I længere tid.
Gør det for ham.
Hun klarer den, Paul. Se selv.
Hendes brystkasse bevæger sig. Det hedder at trække vejret.
Men lyt altid efter fodtrin bag dig i skoven.
Dem husker jeg. Vi gjorde det hele, ikke?
Den der. Trillebøren med frugt.
- Jeg var vild med den. - Flotte vildmand.
Yndige seksuelle bølle.
Du ser usikker ud. Du ved, jeg hader det.
- Jeg funderer. - Du er rent instinkt.
Dræb hende. Spid hende på en pæl, og vis hende frem i Moskva.
Indtag paladset med Paul på knæet.
Jeg husker, at du undersøgte muligheden for min død -
men du lovede at sikre min slægt.
Tingene ændrer sig. Jeg har udviklet mig.
- Vores kærlighed er evig. - Du er død. Alt er evigt for dig.
- Jeg elsker hende. - Du elsker mig højere.
Du tirrer mig. Det husker jeg. Efterfulgt af lidenskabelig sex.
Fjern hende, før du bliver trampet ned -
at ekskosakker, der er skeløjede af druk og dirrende af had -
og som kun føler lykke, når blodet sprøjter dem i øjnene.
- I guder. - Jeg ved det.
Kraftfulde ordbilleder, der kan ændre øjeblikke.
Et af mine mange talenter, husker du nok.
Ja, det gør jeg.
Og at være uden medfølelse. Endnu et talent. Som du var over for Peter.
Hvem drukner på sin hest? Den unge.
- Hjerteløse uhyre. - Frække forførerske.
Jeg gør det ikke. Jeg kalder dig et hjerteløst uhyre.
Du er nødt til at indtage tronen. Ellers dør du og mister alt.
Tyssede du lige på Peter den Store?
Du vælger ikke hende.
Måske vælger jeg noget andet.
Hvad jeg vil, i stedet for hvad du vil.
- Vrangvillige stridslystne skøge. - Døve og blinde fjols.
Jeg kunne flå dit tøj af med tænderne.
Men det kan du ikke. Du kan bare ...
... gå.
Jeg burde ikke duellere. Det undergraver kejserinden.
Hun er som en drukkenbolt på en mole.
Som man kan være, når ens hjerte bliver knust af skæbnen.
- Jeg aflyser den. - Nej. Gør det.
Hun må rejse sig og regere. Eller ikke, hvis hun ikke kan.
Lidt som da jeg var dreng.
Jeg havde en masse æbler og ville ikke give dem væk -
spise dem eller lave cider.
Jeg kunne ikke beslutte mig, og så rådnede de -
og jeg lignede det fjols, jeg var.
Hun er snarere som en skibbruden ung kvinde -
der kaster op i havet på grund af vind og insektbid -
og bare håber, at en venlig haj vil hjælpe hende hjem.
Hun må finde sit kompas, men er blevet blindet af en ravn.
Og hvis hun falder i, bliver hajerne bare nødt til ...
- At være hajer? - Ja.
Og hæren og jeg er nødt til at marchere i samme takt.
Okay. Modtaget.
- Hej. Beklager, men det er vigtigt. - Hugo, hvad laver De ...
Ved De, hvad jeg lugter derude? Det samme som i Sverige.
Implosion.
Og jeg er ked af det med Peter og at stjæle hæren.
Nu hvor De snart bliver kvalt i Deres eget blod, ville jeg give Dem et råd.
Stik af.
- Det kan jeg ikke. - Det tænkte jeg nok.
Grundet en misforstået følelse af pligt og skæbne.
"Det er mit favoritskrivebord. Jeg vil ikke forlade det."
Men Paris. Rom.
Siger De, at ekskonger og -dronningen ikke bliver feteret der?
Maden. Og kunsten. Jeg kan se et nyt liv.
Vi har en karet klar klokken ni på gårdspladsen.
Hent Paul, eller fortæl mig, hvor han er, så gør jeg det. Og så rejser vi.
Tænk over det.
Træf den rette beslutning, eller lad være og dø.
Dø, kælling!
- Grigor. Hvad laver De? - De er et syn.
- Et syn, jeg trænger til at se. - Hvad vil De have?
- Udover min krop. - Gift Dem med mig.
De hader mig, som jeg hader Peter. Og det vil jeg altid gøre.
Ja. Men jeg har brug for Dem.
I skovens dybe stilhed følte jeg et tomrum inde i mig -
som skovens lyde gav genlyd i.
Bjørne, fugle og bier. De er, hvad jeg mangler i det tomrum.
- De er brikken, jeg mangler. - Javel.
- Mener De det? - Jeg vil have et nyt liv. De og jeg.
- Jeg vil også have et nyt liv. - Alle tiders.
Vi tager hen til min ejendom, forskanser os og er bare sammen.
- De, jeg og Paul. - Hvad mener De med Paul?
Jeg skal opfostre ham for Peter. Vi kan gøre det sammen.
Og måske selv få børn. En bror vil gavne ham.
Jeg opfostrer ikke hans søn. Er De gal?
Jeg ved, De hader ham, men det er godt.
Så lærer Paul menneskelivets kompleksitet at kende.
Og vi opfostrer ham til at generobre sin trone.
Eller ikke. Det ønskede Peter ikke, så måske dropper vi det.
Vi behøver ikke beslutte det nu. Marial, klæd Dem på. Vi bør gå.
Jeg kunne godt bruge et bad. Mine tænder er også ret pelsede.
Pis. De sørgelige mand. De smukke, sørgelige mand.
Hvorfor ligger Grigor i mit bad? Var det syge forhold ikke slut?
Hej, Maxim. Jeg hviler mig lige.
- Du ødelægger mit tøj. - Du dræbte Pugatjov.
Nu er helvede brudt løs, dit lapsede lille uhyre.
Archie og jeg har styr på det. Fald ned.
Vi er i sikkerhed, selv om andre dør. Vi har grebet.
Nej. Der er intet "du og Archie". Nej. Nu er det nok.
De skulle til at ægte hende. Se det som at undgå en fare.
De kan se det som at prøve, men forgæves.
Hun var ikke den rette for Dem.
Illoyal og uden tvivl den aggressive part.
- Vi var venner. - Ja, og jeg havde det frygteligt.
Hvert stød var som en kniv i mit hjerte.
- I guder. Mener De det? - Bare vid, at jeg havde det skidt.
Hun tog mig engang i munden, og jeg stirrede på Deres portræt -
på væggen overfor.
- Det med den røde setter. - Jeg elsker det billede.
Og jeg tænkte: "Det er slemt. Han burde ikke gifte sig med hende."
Kan vi komme i gang, før jeg skyder ham på klos hold?
- Okay, lad os komme i gang! - Huzzah!
- Herligt. Jeg kommer ikke for sent. - Kejserinde, det er mellem os.
Og gjort ulovligt af mig.
Men det er russiske regler, og De vil åbenbart leve sådan. Ja?
- Ja! - Huzzah!
- Jeg træder i Nikolajs sted. - Det er tåbeligt.
- Men inden for reglerne? - Ja.
- Fint. Nikolaj, stil Dem derover. - Jeg ville gerne protestere, men ...
Jeg er kejserinde, og De er også en kujon, der ikke vil dø.
- Godt sagt. - Begynd. Forklar mig, hvordan ...
- Jeg kan ikke skyde Dem. - Det er ikke mit problem.
- Jeg kan skyde dem. - Storartet.
Og begynd! Ti skridt, vend Dem, og skyd.
En, to, tre ...
De skal følge Katarina den Stores regler.
Forstå det, eller forlad hoffet.
Petrov! Repræsentationslokalet om en time. Vi skal planlægge.
Jeg kommer.
Det er min næse, ja.
- Kom med ham. - Tag hjem, Grigor.
Han har brug for mig.
Nej. De har brug for ham. Men hun har mere brug for ham.
Hvis De tager Paul fra mig, finder jeg Dem -
og dræber Dem på ... en meget aparte måde.
Tag hjem, Grigor.
- Jeg har ikke et hjem. - Jeg er ligeglad.
Du bliver kejser, som din farfar ønskede det.
Og jeg vil leve ved din side som en godgørende skygge -
og vejlede dig i hoflivet.
Han er okay, Paul. Se, hans brystkasse bevæger sig.
Lad os finde onkel Archie.
Se, hvem jeg fandt.
Hvor storslået.
- Tatjana? - Ja?
Nå, det er dig. Hent endnu et æble til mig.
Er det mere æggende, hvis jeg ligger på maven, så han kan tage mig bagfra?
Paul kommer med George. Og nok også Grigor.
- Og Pugatjov? - Nej. Men skidt.
Resten af os arbejder i Peters navn, og vi har Paul.
Jeg havde dem under kontrol. Vi lader, som om han sender mig ordrer.
- De ved ingenting. - Se dig lige.
Du syder. Og du hentede et æble til mig. Kom her.
Jeg ledte efter Dem.
For at fortælle mig hvad? Hvor forfærdelig han var?
Jeg ved, hvad han gjorde mod mig, og at han var en slet person og leder.
Han modarbejdede mig, og jeg slog knuder på mig selv for at tækkes ham.
Men jeg elskede ham, og de to ting bærer jeg her i mit hjerte.
- Det skal De forstå. - Det gør jeg.
Og De skal forstå det her. Jeg har noget at tilbyde.
Jeg vil lave noget, der betyder noget. Og De har brug for mig.
- Hvad er det? - Archie og Pugatjovs korrespondance.
Han satte tændstikken til, og han fik Maxim til at ræbe ham.
Jeg har fået et mørkt syn på menneskeheden. Ved De hvorfor?
Fordi dårlige ting konstant overgår mig, og folk er røvhuller -
og derfor har De brug for mig.
Archie.
Kom.
Med den magt, Gud har givet mig -
giver jeg hans magt til dette barn til at udføre Guds gerning -
som Ruslands overhoved.
Det er meget langstrakt. Sæt fart på. Lad os gå til bryllupsdelen.
- Gud har rørt ... - God hund.
- Undskyld forsinkelsen. - Ignorér dem.
- Men vi er en del af det her. - Fint.
Gud har rørt og udvalgt dig -
Paul Petrovitj Iljitj Vasiljev Aleksejvitj Romanov.
- Også meget langstrakt. Sig amen. - Gør De det, skyder jeg Dem!
- Pis. - Hugo, stå stille!
- De skal dø. Sæt ham ned, Archie. - Han skyder Dem ikke. Sig det.
Jeg er ikke glad for udtrykket i hans øjne.
God fortolkning. Sæt barnet ned, og gå Deres vej.
- Røvhul. - Du er Guds udvalgte leder. Amen.
- Amen. Ja. - Archie!
Kejserinden beder patriarken om at indfinde sig. Øjeblikkeligt.
Jeg er nødt til at løbe.
Halvdelen er klaret. Det er for Peter og Paul, skat.
Vi er færdige, du og jeg.
Jeg er også interesseret i en anden. Så det er en aftale.
Det føles underligt rigtigt.
- Du satte dig. - Det gjorde jeg.
Kejserinde, jeg vil gerne undskylde.
Mit loyale blod koger af og til over -
og jeg handler af kærlighed til Dem.
- Og så er jeg en dræber. - Sæt Dem ned, Maxim.
- Kejserinde. - Archie. Goddag.
- Jeg vil takke Dem for Pugatjov. - Jeg tror ikke, jeg ...
Fornærm mig ikke med benægtelser, mens De knuger rosenkransen -
og bedyrer Deres uskyld.
Jeg var omtåget af sorg, der ikke lod mig se det.
Men det var altid Dem, der kom til mig med en løsning.
For nylig skød jeg en mand i hovedet i stedet for mig selv -
og det har gjort noget klart for mig.
Jeg ser alt med voldsom klarhed.
Javel. Så?
Jeg bad Dem lære mig politisk snuhed.
- Ikke sandt? - Jo, det gjorde De.
Det var en god lektion, og jeg er taknemlig.
Er det Deres værk, eller er andre indblandet?
Taknemligheden er min. Af kærlighed til Dem.
Det skulle ikke løbe løbsk -
men lad os udrense resten og vise Rusland Deres enorme magt.
Lad os.
Kirken skal udtale i hele landet, at den har bedt Gud -
om et tegn på, at Katarina den Store er Ruslands skæbne.
De vil fortælle dem, hvornår de skal kigge op i himlen og se det.
- Kometen? - Ja. De har brug for en historie.
Det her bliver en del af den.
Marial har kundgørelsen, De skal komme med.
- Hvad er der sket med Dem? - Kejserinden skød mig.
Huzzah.
- Maxim, jeg skal bruge en general. - Undskyld, hvad?
- Jeg er klar. - Hold nu op. Han er fire.
De skal have æren for drabet på Pugatjov.
Tag rundt i landet, og fortæl historien om kosakken Pugatjovs død.
Derefter er der et militærakademi i Vladivostok.
De tager dertil, lærer faget og kommer hjem.
Vladivostok?
Det er der, de bedste skræddere i Rusland er.
Interessant. Men Marial ...
For Ruslands bedste har jeg indvilget.
- Jeg kommer tit på besøg. - En gang årligt er nok.
Velementov, tag sydpå og fortæl historien om døden i isen.
Petrov, tag til Moskva, udbasunér, at Peter 3. er død og udløs ...
- Helst en byge af kanonkugler. - Kanonkugler.
- Fedt - Selvfølgelig får han kanonkugler.
Marial, skriv en erklæring om, at Peter 3. døde af hæmorider -
en om, at han døde af kopper -
og en om, at han døde, mens han bekæmpede opstanden.
Og at jeg er Peter den Stores datter.
- Jeg elsker mit nye job. - Alle får den historie, de ønsker.
Og jeg får det, jeg vil have, når jeg vil have det.
Archie, lige en ting til. Vagter!
Tag ham, flå præstekjolen af ham -
riv skægget af hans ansigt, og begrav ham levende.
Og stil Dem så i en halvcirkel, og pis på graven.
- Hvad? - Nu!
Jeg troede, De forstod.
Vent!
Kirken ejer en halv million slaver.
- Underskriv det her, og frigiv dem. - Fandeme nej.
Desuden får hver slave tildelt ti hektar jord.
Landet kan bevidne et eksperiment -
uden adelen får lyst til at bede i mit blod.
Jeg vil udskamme dem til at frigive slaverne.
Skriv under, eller dø.
- Okay. Fint. - Tak.
Slip mig, for helvede!
Troede De, at de ville lade Dem gå? Sødt. Tag ham med nu.
- Katarina. - De narrede mig!
Anse mig for at være udlært.
- Hug hovedet af ham, og kom med det. - Javel.
Det var meget spændende.
Din plads.
Jeg troede ikke, du rejste dig.
Det var et ultimatum.
Det skulle lyde dramatisk, ellers er det ikke et godt ultimatum.
De må gå.
Ægtemand?
En god dag at dræbe en kejserinde på.
Giv den gas.
Pis.
Røvhul.
Huzzah! Huzzah! Huzzah!
Det var ikke skæbnens værk. Det var mit.
Tekster: Helle Cathrine Østergaard Iyuno