Peter! Peter! Peter!
- Si videl? - Pogovoriti se morava o predaji.
Res je. Ti se boš predal meni.
Ker jaz to vidim.
Premisli. Ti, Cerkev, jaz, jebeno bičanje.
Če se mi pridružiš, pripelji Cerkev in vse bo najino.
Jaz... -Poslušaš, ali se le sprašuješ, kakšnega okusa so moje ustnice?
- Zame ne bi bil dober. - Pa bi bil. In to zelo dober.
Izgubil bi se.
Res bi se.
Jebeš Boga. Mene rabiš.
Ne! Jebeno ne!
Potem boš umrl z ostalimi, patriarh.
Kreten!
Ti prekleti ljudje.
Zdravo. Kočija čaka.
- Raje vidim, da me ne ustreliš. - Dvomim.
Zveni kot bojevita zgodba za ohranitev dostojanstva pred porazom.
To zveni, kot da me ne smete ustreliti.
Zoprno.
- Dober dan, gospod. - Spet ti.
Ne bi moral biti v šoli?
Nezaslišano!
- Zdravo. - Žena.
- Prekleti lažnivec. - Podobnost je laž in tveganje.
- Kar si govoril ljudem. - Si bila tam?
Zagotovo ti je bilo težko. Lahko dobim fige in ricotto?
Ne. Lahko pa dobiš dogovor, ki ti bo rešil življenje.
Kaj, če se vrnem in srečno živiva kot jerebica v hruški?
Seksava in se pretvarjava, da je bil vse skupaj ljubezenski prepir? -Nehaj.
- Ali pa te bodo obglavili. - Škoda! -Ne počni tega!
Lagal si o meni. O njem. In ustvaril deželo sovraštva.
Ni bilo potrebno veliko. Ne marajo te.
Še ljudje s tvojega dvora te ne marajo. -Z mojimi greš nazaj v Moskvo,
razkril se boš in predal, kot Pugačev, kozak, ki mu smrdi iz ust.
Groba si. Tuno so mi prinesli, kaj pa naj bi naredil?
Zaprli te bodo v kletko, te vozili po vaseh, da jim poveš svojo zgodbo
in sram jih bo, da so ti sledili.
Moj mož si bo opral ime.
Ali pa izberem svojo smrt. To te bo zjebalo.
Mislim, da tega ne bi izbral.
To je razlika med nama. Mene bo ubil nož.
Zakaj ne bi umrl na vrhuncu svoje sramote, ker sem zjebal cesarico
in uničil dobro ime prekletega drekača? Ubila bi me in vrgla truplo svinjam,
medtem ko bi se poljubljala in se poskušala pobotati.
Žal mi je zaradi tega.
Ubij me ali pa ne, vsekakor bodo prišli pote.
Tako radi me imajo, da so se tresli zidovi.
Čutila si njihovo ljubezen do mene. Mogoče je moja usoda, da vodim deželo.
VELIKA
NEKOČ
Je res vse te zajtrke vnaprej načrtoval? Norec.
- Jezen sem, ker ga nisem smel ubiti. - Molči, Maxim.
Revež, samo priložnost je hotel za novo življenje. Kdo pa je ne bi hotel?
Če bo spregovoril o tebi, tebe čaka drugačno življenje.
Naj spregovori. Ne bom se več bala.
On je problematičen, gobezdav kmet, ki ga bo nekdo drug ubil.
Mi lahko zavežeš čevlje? Jezen sem in ne zaupam osebju.
- Hugo je še tukaj. - Spremljal me bo do Grigorja.
Jaz sem! Se lahko pogovoriva?
- Ven, lenoba. - Petra, prinesi mi pištolo.
- Prav tja grem. - Poglej,
celo noč sem čakal tam.
Ti si čudovita, lepa, lažniva nepojebana spletkarka
in drzna, zaradi česar si še bolj privlačna.
Rad bi delal s tabo. -Jaz pa hočem gledati, kako ti iz oči šprica kri.
Ko tako rečeš, si to želim tudi jaz.
Pizda.
Lahko dobiva čaj, Petra?
Opazoval sem in opazil tole.
Oportunistka si. Sovražiš jo in ji hočeš delati probleme.
Ne bi rada še več? Vse.
- Mi lahko pomagaš? - Samo dva imata kraljeve izkušnje
in v enega od njih gledaš. Jih hočeš uničiti ali ne?
Seveda ne. Rada jo imam, izdajalski švedski kreten.
Odlično. Torej, hočeš.
Pugačev. Odločila se je, da bo vsem povedala, da je ubila Petra
ali poskusila pojasniti, kdo je Pugačev ali ga ubiti,
ustvariti mučenika in na vrhuncu sestanka ustvariti vakuum. Slabo.
Temu dodajmo, da je v samomorilnem stuporju
in imamo možnost. Grigor ima Pavla.
Veš, kje je in nočeš, da grem tja s tabo.
S tem prevzemaš veliko tveganje.
Vem, ampak tak je dan, ko se življenje spremeni.
Veš, da je danes Agnesina in moja obletnica? -Koga briga? -36 let.
- Kaj? Videti si... - 37?
37. kraljevski zakon. Pri enem letu sem se oženil.
Lahko si te predstavljam kot kraljico. -Kako to misliš?
Vzemi Pavla, ga posveti in se z njim poroči.
Vem! Odlično je!
Na sestanku v Moskvi bodo dojeli, da nimajo vodje, vendar ga rabijo.
Prevzameva lahko celo državo.
Bil sem kralj. Všeč nama bo. Jebenti, zastrupila si čaj.
- Seveda sem, genij. - Pizda.
Lahko noč, prozorni švedski kreten. Vseeno, dobra ideja.
Vprašati se moraš, kaj ti bo prineslo mir v srcu.
Predlagaš molitev? Ali pa tenis, v njem uživam.
Tenis ni nikoli škodil. -Kadar ne dobim, kar hočem, se ujezim.
Lebdeti morate nad svojim telesom, nad sabo in dodati smisel temu svetu.
Kljub temu obstajajo trenutki, ko moramo moliti,
igrati tenis in ko moramo ukrepati, da bi zaščitili življenje.
Dober nasvet.
Kaj ti je, vragec?
Maxim sem.
- Dobro jutro. - Službo hočem.
Službo? Kakšno? V politiki nisi doma...
Res? Dala sem ti idejo za državni udar, ki te je pripeljal na prestol.
To je politično. Kaj pa glavna svetovalka?
Sliši se precej nejasno in najbrž ji ni treba veliko brati?
Se spomniš? Sem imela samo jaz občutek za usodo pred ali po državnem udaru?
Mogoče sem si to izmislila potem, da bi me prisililo, da bi verjela.
- Prišla si zelo zmedena. - Kdaj pa sem to rekla?
Predlagal sem, da ga ubijemo, rekla si, da veš in da je to tvoja usoda.
Mislila sem, da je ljubezen, mogoče je samo Rusija.
- Sem rekla mogoče? - Kdove?
Skoncentrirajva se na mojo službo. Nekaj rabim.
Ne morem biti poročena z 11-letnikom in skrbeti za njegove čevlje.
- Nikoli se nisem počutila bolj... - Osovraženo?
In kot Nemka. Tujka. Toliko laži.
- Ne bova govorili o moji službi? - Vsaj Petra bom vrnila za Pavla.
- Pugačev mora skleniti dogovor. - Pugačev je velik lažnivec.
- Saj pravim. - Dobro jutro.
Kdo je to? -Kastrat. Hud jebač. Tudi brez semen.
Pozabi vse to. Veš, kaj? Krasen dan je. Še nikoli nisi vodila
brez Petra na hrbtu, v glavi ali v riti. -Marial.
Gre za to, da je državni udar končno izveden.
Zame se pretvarjaj. Prvi dan je. -Marial.
Naredi že to. Kako bi bilo brez njega,
če bi ga ubili prvi dan?
Poleg tega, da ne bi spoznala ljubezni svojega življenja?
Ki ti je uničil vladavino? Ja, poleg tega.
Dobro jutro, carica.
Kakšen dan! Kako so ljudje vznemirjeni!
Ti tudi. Koliko radosti boš prinesla. Prvi dan! Gremo!
Kot glavna svetovalka in pobudnica državnega udara, se precej veselim.
Tako je. Kakšna sreča. Kako boste vodili? Začnite. Naj vas odkrijemo.
Vodila bom s tako lahkotnostjo srca in veseljem,
in v vse, kar počnem, bom vnesla naivnost in zablodo.
Vaš sedež, carica.
O bog, kar osupla sem.
Prepričana sem, da bo šlo zelo dobro.
Tvoje? -Ja. Smem? Jaz sem Nikolaj Šostakič, kraljevi astronom.
Astronoma imam?
Zaposlili ste me na začetku svoje vladavine, se spomnite?
Zdi se tako daleč. Ja.
Ne poznava se. -Govoril bom hitro in konkretno, če me slučajno vržejo ven,
kar se včasih zgodi iz razlogov, ki mi jih ni treba omenjati.
Komet prihaja. Komet pa je motnja.
Lunkja, ki trga nebo, in za sabo pusti svetlobni žarek.
Za Luno se nabere prah in led in nastane žoga. Ne, ne žoga. Pest!
Pest moči in svetlobe, ki strelja skozi osončje in leti mimo nas.
Vsakih 75 let, se ta isti komet spet vrti in v krogu drvi skozi nebo.
Edini, ki ga vidimo brez teleskopa in gre mimo Zemlje,
dovolj blizu, da ga vidimo,
in čez nekaj dni bo šel mimo. Počakaj ga, Rusija!
Odlično. -Ja! In priložnost. Na enkrat sem pomislil...
Sinoči. Prej bi morali razmišljati. "Brcniti bi te moral, Nikolaj!"
- Odličen dan. -Fascinantno. - Zaneslo me je.
Narod je vedno gledal nebesa samo kot božje področje.
Neznano. Misterij. Cerkev je izkoristila strah in strahospoštovanje.
Če ljudem povemo vnaprej, jim pošljemo tablice in teleskope,
in jim skozi znanost pokažemo razloge, bodo spoznali nebesa!
Ljudje jih lahko spoznajo in jih pojasnijo.
In pošljejo balon s topovi in jih odpihnejo z neba!
Ali vsaj spremenijo orbito. Pozabite zadnji del, ker ni resničen
in ni izvedljiv, tega ne bi smel reči. Na poti sem sem si rekel
- "Ne omeni balona, Nikolaj." - Si nisi mogel pomagati?
Tako je. Lahko to naredimo, lahko...
Kaj? -Kršenje varnosti pomeni jasne razpoke v lobanji.
- Ne! - Jebenti!
- Ti! -Sranje. - Dvoboj, gospod.
- Kaj se dogaja? -Osebna zadeva. - Je dvoboj nezakonit?
Ja. In kdo, jebenti, je ustrelil Pugačeva?
Imamo dvoboj! Spoštovanje, carica. Čeprav se je zdelo, da ga ni.
- Kdo ga je ustrelil? - Maxim si je pripisal zasluge. -Kaj?
- Razbila ga bom. - Carica, se strinjava, komet?
- Komet prihaja? - Verjetno bolje, da grem.
Zakaj verjetno? Se vidiva na terenu.
Kdo ga je ustrelil? Kaj se je zgodilo?
- Imela sem načrt. - Maxim. Nov načrt rabimo.
- Pravkar sem izvedela. - Sranje. Kaj bomo zdaj?
Razmišljam, kako sem ga jahala in kako je preklinjal, ko mi je prihajalo.
Mislim, da je bilo nekaj kot "Z golimi rokami ti bom razparal prsni koš
in te jebal v sapnik, medtem ko bom drkal tvoja jetra."
Zunaj konteksta, bizarno, vendar mi je vseeno prišlo kot nenadni snežni vihar.
Dovolj starih spominov. Se osredotočimo na to, kaj bomo?
Smo na zelo nevarnem mestu.
Katarina?
Predvidevam, da je predaja Pugačeva končana.
Mrtev je. Konec je, kajne?
Ne. Nasprotno!
- Imate na tisoče mas in vakuum na vrhu. - Enotni za enim človekom,
lahek dvoboj. Razpadli bodo v majhne skupine
in se borili v kaosu, ali pa bo vstal nekdo drug. -Pesimistično, Petrov.
Vendar spet pravilno. Z odločitvijo jih moramo prehiteti.
Novica o njegovi smrti bo prižgala stenj. -Zdaj še ne vedo.
Zato smo v prednosti. Zberimo čete, prinesimo truplo...
Zanimivo. To smrt morate posedovati.
On je Peter III. Pojdite ven in recite, da ste ga ubili.
Najbolje s truplom, in potem recite:
"Petra je pokončala moja roka."
In zadonijo naj topovi.
S tem ste prekinili rod Petra Velikega in država je vaša.
Pokončala rod Petra Velikega? Kako si drzneš? Kaj pa Pavel?
Res? V bifeju ga ni bilo.
- Nič ne bo od tega. - Kaj pa potem počnemo?
Nekaj moramo narediti.
Jebenti! K vragu vse skupaj.
Katarina!
Temu rečem neodločnost. -Jaz pa sovražen odgovor na ogromen izziv,
ki njene kompetence postavlja pod vprašaj.
Zame pa je to izdaja.
A se vam zdi res. Se mi je zdelo.
Biti moramo pogumni in držati skupaj!
Vrnil se bo. Ne samo to,
spet bomo prevzeli palačo in Peter bo spet poglavar Rusije!
Čakaš ga. Preklemano, Tatjana.
Rekel je, da mi hoče raztrgati obleko, vendar se nama je mudilo
in nimam veliko oblek. To se mi je zdelo lažje.
Ni se vrnil, zato vstani in nekaj obleci.
Ne vem, kje je, ampak hodnik je poln pripravljenih manijakov.
- Kje je? - Verjetno s kakšno drugo.
Boleče. -Ti pa lahko ležiš naga zaradi drugega moškega?
Rekla sva, da si bova dovolila, da se razvijava kot človeka.
Ali hočeš, da najin zakon zaduši osebno rast?
Težko je izbrati.
Te norce moraš imeti zunaj in pod nadzorom, dokler se ne vrne.
Ves čas me gledajo "Ti si njegov prijatelj, ti bi moral vedeti".
Ljudje so jezni. Boš kar ležala tukaj?
Enkrat se bo moral vrniti.
- Bi rada kaj? - Jabolko, z veseljem.
Živjo. Neprimeren vstop v zasebne sobe,
vendar se nam mudi. Komet. Smem?
Odlična ideja in odvrnitev pozornosti od vaših težav.
Žal mi je za dvoboj, vem, da je nezakonit, vendar sem v tem.
Očitno izgubljam moč nad dvorom.
Si spal s Petrovo zaročenko?
To se mi dogaja. Z ženskami govorim, na koncu pa se damo dol.
Tako se tudi počutim. Smešno. Ne, kako se vidim, pa vendar...
- Naključni ženskar si. - Lahko bi se reklo.
Kako je voditi Rusijo?
Noro je. Vodim pisarno s tremi ljudmi in to je prepir pijanih norih mačkov.
Pljuvajo strup in govorijo v cvilečih hieroglifskih kodah.
Ne gre za to, da ne delamo dobro, ne vzemite nam proračuna, le težko je.
"Ne plačajo me dovolj! Ni piškotov! Zakaj sedi Anatol pri oknu?"
Rusija mora biti... Zaneslo me je.
Slaba navada in pretiravanje.
Ampak pisarna z 80 milijoni. Noro. Glavo vam bo razneslo.
Mojo glavo, srce, vse.
- Kako vam uspe? - Povedala ti bom skrivnost.
Ne vem.
Poskušal sem biti zloben, dober, prijatelj, tiran.
Pa me vseeno napadajo.
Mogoče zato svoj čas zapravljam tako, da gledam v nebo.
Dogaja se tako, kot si rekel. -Kaj?
- Poseksaj me. - Kaj? -Slišal si.
- Sem, ampak... - Bi rad slišal še enkrat?
Rad bi še enkrat slišal.
Pridi sem, pribij me ob zid, dvigni mi krilo in me nabij.
Že grem.
Ne počni tega! Ne vdiraj k meni, k nama!
K nama s Petrom, da bi videla, če bova naredila otroka.
Lahko greš, mladenič.
Carica verjetno nima limone in rabi kopel s koprivami in kačjim strupom.
Ne najavim se, ker tako najbolje vidim, kje so ljudje
in jih zalotim take, kakršni so.
Kot da bi videla veverico, ki preplašeno sesa oreh.
Čeprav sem osebno vesela, da se daješ dol,
se glede narodne krize začenjam spraševati o tvojih prioritetah.
Morda bi raje seksala po tem, ko boš deželo rešila vstaje.
Saj sem jo rešila.
- Vse, tudi Petrovo ime! - Stvari so se spremenile.
- Sama se bom odločila, kaj bom. - Kdaj?
Utihni. Ko bom vedela. Takrat!
To ni dovolj dobro. Dovolj je bilo solza in šibkosti.
Ne, ni dovolj. Če me zmočiš,
ne pričakuj drugega kot solza in šibkosti.
- To je samo žalost. - Lahko greš? -Ne, ne morem.
- Elizabeta! -Katarina! - Straža! -Straža!
Proč z njo! -Dimitrij in Aleksej, če se me bosta dotaknila, bo to zadnjič.
- O bog. - Lahko gresta, pozneje pa...
Nihče me več ne uboga.
Šef vojske se nezakonito bojuje, ne glede na moje želje.
Po vsej državi zažigajo podobe.
Moje ime jim vzbuja sovraštvo, ne spremembo.
In zaradi žalosti gnije celo moje bitje.
Vedno bolj sem prepričana, da sem zase in za druge
povedala lažno zgodbo, ki je Rusijo spravila na kolena.
- Počutiš se, kot da si strta. - Saj sem.
Ne do konca. Pravkar si ob zid pojebala fanta.
To je bilo čudno. Na enkrat sem pomislila: "Rada bi ga podrla."
Nič drugega. Bila sem samo prisotna in hotela sem seks.
O ne. Grozno se počutim.
- Kot da si se oddaljila od Petra? - Ja, in tega nočem.
- Pa moraš. - In če ne morem?
Vem, da te boli in da imaš v glavi zmedo,
ampak vstati moraš.
- Sicer? - Veš, kaj.
Nekdo drug bo. Ti?
Jaz, ja. Morda imaš prav, da je to moja usoda, ne tvoja.
Mogoče nisi bila ti. Mogoče sem se zmotila.
In sem to jaz. Ti si bila lepa odskočna deska, da sem to spoznala.
Jezus.
Ker svet človeka večkrat zažge, otreseš se pepela
in stopiš v naslednji ogenj, vedoč, da ogenj nikoli ne pride v tvojo bit.
To sem jaz in to rabimo zdaj.
Če bom jutri sedla na tvoj stol, ne bom vstala.
Za kogarkoli. Rada te imam.
Jaz pa tebe.
Kje je? Je nisi spremil do Grigorja?
Mogoče sem napačno ocenil.
Ali pa ne. Bomo videli, kako bo.
Upam, da sem ji dal misliti in bo dojela, da nas rabi.
- Brez mene si se odločil? - Georgino sem vključil v načrt.
Idiotska izdaja, ki je razočarala.
Predvidevajva, da George dobi otroka in dojame, da sva midva naslednji korak.
Naslednjega koraka se bova lotila, ko bodo pripravljeni naslednji koraki.
Sem vedela, da boš prišel sem.
Mi trije vedno pridemo sem. Nihče te ne more najti. Kje je Pavel?
Grigor! -Najbolj varno. Gor nihče ne pogleda.
Spusti ga dol.
Ptice so bile zoprne in medved je prišel. -Medved?
Kosmat. Potem, ko sva ga ustrelila, je rekel "kosmat". Pamžek mali.
Ujemajoča se plašča iz veveričje kože. -Si nor?
Očitno. V redu. Jaz skrbim zate, tako kot vedno.
Spraviva ga nazaj. -Na dvoru ni varen. Ponj in po vse nas prihajajo.
Tudi tukaj v škatli na drevesu ni varen, Grigor.
Skupaj zmoreva. Vedno sva si želela otroka. -Ne, nisva.
- To bi naju oddaljilo od Petra. - Okrepilo bi najin zakon.
Marial ljubim. -Pa je ne in na živce mi gre, ko to rečeš!
Ljubim jo. Sovraži Petra in zato je težko in zapleteno,
ker me zaradi njene odsotnosti tišči v prsih.
Moja glava joče, in Peter...
Nič ne čutim. Ampak Pavel je vse.
To je moj novi moto. To ves čas govoriva, a ne? Pavel je vse!
Se strinjam. Pavel je vse.
On bi moral biti car in midva lahko poskrbiva za to.
- Kaj? -V tem sem dobra. - V čem? Ne sledim.
V politiki. Če se pretvarjam, da se bom spremenila,
se zares spremenim. Če bo šlo tako, kot zgleda,
bomo za Pavlom potrebovali novega vodjo. -In to si ti?
- Kaj, pizda? - Ti?
- Zakaj pa ne? - Ti nisi oni.
Oni niso oni. Nihče niso oni, dokler se tako ne odločijo.
Naša dežela se lahko spremeni na bolje. Za Petra.
Da bo ljubi prijatelj obdržal rod.
Ne bom ti je pomagal ubiti. Ljubil jo je. -Naju tudi.
Dlje časa. Naredi to zanj.
V redu je, Pavel. Vidiš?
Poglej prsi, kako gredo gor in dol. Temu se reče dihanje.
V gozdu pa vedno poslušaj korake za sabo.
Teh se spomnim. Vse sva preizkusila, kajne?
Tale. Samokolnica s sadjem! Oboževal sem jo.
- Ti čedni divjak. - Ti prečudovita seksualna huliganka.
Negotova zgledaš. Veš, da tega ne prenesem. -Razmišljam.
Ne ti, ti si instinkt. Ubij jo!
Nabodi jo na visok drog in pelji čez Moskvo
ter s Pavlom v naročju prevzemi prestol.
Spomnim se, da si gledala v moje umirajoče oči,
barve modrega morja, in mi obljubila, da boš zaščitila moj rod.
Stvari se spreminjajo. Bolj zrela sem.
- Najina ljubezen je večna. - Mrtev si, zate je vse večno.
- Ljubim jo. - Mene bolj.
Zdaj me pa zbadaš. Spomnim se.
Potem sledi grob seks. Samo znebi se je,
preden te bivši kozaki poteptajo v črno-modro pasto,
škilasti pijanec pa divja od besa
in potrebe, da mu iz oči šprica kri, da bi bil srečen.
Jezus. -Poznam močne slike besed, ki lahko spremenijo trenutke.
Eden mojih mnogih darov.
Spomnim se. In za nikogar nimaš empatije.
Še en dar. Tak, kot si bil s Petrom.
Kdo se utopi na svojem konju? Smrkavec.
- Ti brezčutna pošast. - Predrzna čarovnica.
Tega ne bom naredila. Jebena brezsrčna pošast si.
Veš, da moraš zavzeti prestol, ali pa boš umrla in vse izgubila.
Si pravkar utišala Petra Velikega?
Nje ne boš izbrala.
Morda bom izbrala nekaj drugega. To, kar hočem jaz, ne ti.
Ti nasprotujoča, prepirljiva pizdunka.
Ti gluhi in slepi kreten.
O bog, kako bi z zobmi strgal obleko s tebe.
Pa ne moreš. Lahko samo odideš.
Ne bi smel v dvoboj.
Spodkopal bi cesarico. Kot pijanka na koncu pristanišča je.
Tako se človek včasih počuti, ko mu usoda stre srce.
- Odpovedal bom. - Ne. Bojuj se.
Pobrati se mora in voditi, ali pa ne, če ne more.
Kot takrat, ko sem bil fantič. Imel sem jabolka in nisem jih hotel dati
ali pa jih pojesti ali narediti sok. Nisem se mogel odločiti,
potem pa so zgnila in izpadel sem kreten, kakršen tudi sem.
Jaz jo vidimo kot žensko, izgubljeno na morju,
ki bruha v morje zaradi vetra in pikov insektov,
in upa, da jo bodo prijazni morski psi peljali domov.
Najti mora kompas, vendar jo je zaslepil krokar
in če pade, bodo morski psi preprosto...
- Morski psi. - Ja.
Vojska in jaz pa bomo marširali v osmicah in šesterokotnikih kot eno.
Prav. Razumem.
- Živjo. Oprosti, nujno je. - Hugo, kaj...
Veš, kaj voham zunaj? To, kar sem vohal na Švedskem. Implozijo.
Slabo se počutim zaradi Petra in kraje vojske.
In ker se boš dušila z lastno krvjo, ti bom dal nasvet.
- Pobegni. - Ne morem.
Sem si mislil. Iz nekega občutka dolžnosti,
usode. "To je moja najljubša miza, nočem je zapustiti."
Ampak Pariz, Rim.
Misliš, da bivši kraljev tam ne bodo častili?
In hrana, umetnost. Novo življenje vidim.
Ob 9-ih bo na dvorišču kočija.
Pripelji Pavla, ali povej, kje je in grem ponj. Potem pa gremo.
To prepuščam tebi.
Prav se odloči ali pa ne in umri.
Umri, prasica!
Grigor. Kaj pa počneš?
- Ti si prizor, ki ga rabim v očeh. - Kaj bi rad?
Razen, seveda, in logično, moje telo. -Poroči se z mano.
Sovražil si me, ker sovražim Petra. Vedno ga bom.
Vem. Ampak te rabim. V gozdu je bilo tako tiho,
da sem v sebi začutil praznino. Zvoki gozda so odzvanjali skoznjo,
medvedi, ptice in čebele, ampak v tem prostoru rabim tebe.
- Ti si manjkajoči del mene. - Ja. Res?
- Novo življenje hočem. Ti in jaz. - Tudi jaz hočem novo življenje.
Odlično! Greva na mojo posest, se tam skrijeva,
postaviva obrambo in sva preprosto skupaj.
- Ti, jaz in Pavel. - Kako to misliš, Pavel?
Vzgojiti ga moram, zaradi Petra. To zdaj vem. In skupaj bi nama uspelo.
Mogoče bi imela svoje otroke. Pavlu bi koristilo.
Ne bom vzgojila njegovega sina, si nor?
Vem, da ga sovražiš, ampak to je pravzaprav dobro.
Pavel se bo naučil kompleksnosti življenja.
Vzgojila ga bova, da bo prevzel prestol.
Ali pa ne. Peter ni hotel tega. Mogoče bova to izpustila.
Ni se nama treba takoj odločiti. Marial, obleci se. Iti morava.
Kad bi mi prijala. Moji zobje so kot borovnice.
Jebenti. Ti žalostni človek, ti prelepi, žalostni človek.
Zakaj je Grigor v moji kadi? Ni te bolne zveze že konec?
- Živjo, Maxim. Samo minutko počijem. - Obleke mi mečkaš.
Ubil si Pugačeva! Povzročil si pekel, ti prekleta pošast!
Z Archiejem obvladava situacijo. Sprosti se.
Medtem ko drugi umirajo, bomo varni. Imava občutek.
Ne. Nič "Archie in jaz". Ne. Dovolj.
Ker si se hotel z njo poročiti, si se s tem izognil krogli.
Ti sprejmi, da se boš neuspešno ognil krogli.
Ni bila prava zate. Bila je nezvesta, jaz pa napadalec. -Bila sva prijatelja.
Ja in grozno sem se počutil. Vsak gib je bil kot nož v srce.
Kristus? Resno? -Samo vedi, da mi je bilo hudo.
V enem trenutku me je vzela v usta, jaz pa sem strmel v tvoj portret.
- Tisti, z rdečim setrom? - Krasna slika. -Ja.
Rekel sem si, to je slabo. Ne bi se smel poročiti z njo.
Pohitiva, preden nekomu odpihnem betico.
- Prav, gremo. - Čudovito, nisem prepozna.
- Carica, to je med nama. - In nezakonito.
Ampak to so ruska pravila in očitno hočete tako živeti, ja? -Ja!
- Zamenjala bi Nikolaja. - Kaj? -To je smešno.
- Je to po pravilih? -Ja. - Odlično. Nikolaj, stopi tja.
Oporekal bi ti, ampak... -Carica sem, ti mevža pa nočeš umreti?
- Dobro ste povedali. - Začnimo. Razloži mi, kako...
Ne morem vas ustreliti. -To ni moj problem. Jaz tebe lahko. -Odlično.
Začnimo. Deset korakov, obrat in streljaj.
Ena, dve, tri.
Vsi živite po pravilih Katarine Velike.
Sprejmite to ali zapustite dvor!
Petrov! Svečana soba, čez eno uro. Načrt rabimo. -Prihajam.
- To je moj nos. - Sem ga daj.
- Domov moraš, Grigor. - On me rabi.
Ne. Ti rabiš njega. Ona pa še bolj.
Če ga boš vzel, te bom našel in ubil na zelo čuden način.
- Pojdi domov, Grigor. - Nimam doma.
Briga me.
Car boš, tako kot je hotel tvoj dedek.
Jaz pa bom živel ob tebi, kot dobrohotna senca in vodič po dvoru.
V redu je, Pavel.
Poglej, kako se mu prsi premikajo gor in dol. Pojdiva po strica Archieja.
Poglej, koga sem našla.
Sijajno.
- Tatjana? - Ja? A, ti si.
Mi daš jabolko?
Je bolje, da sem obrnjena naprej, da me vzame od zadaj?
Pavel prihaja z George. In Grigor tudi.
- In Pugačev? - Ni ga videti, pa kaj.
Ostali delamo v imenu Petra in Pavla. Prisilil sem jih, da mi jedo iz roke.
Pretvarjajmo se, da nam pošiljajo navodila. Ne bodo vedeli.
Poglej se. Treseš se.
In jabolko si mi prinesel. Pridi.
- Iskala sem te. - In kaj mi boš povedala?
Kako je bil grozen? Vem, kaj mi je naredil,
vem, da je bil grozen človek, grozen vodja, vse vem.
Da me je oviral in kako sem se zakrčila, da bi mu ugajala.
Vendar sem ga ljubila in oba nosim v svojem srcu.
- Sprejmi to. - Sprejmem.
Ti pa razumi, da ti nekaj ponujam.
Biti moram del nečesa pomembnega. In ti me potrebuješ.
- Kaj je to? - Pisma Archieja in Pugačeva.
On je zanetil požar in prisilil Maksima, da ga je ubil.
Zdaj na človeštvo gledam s temačnim pogledom. Veš, zakaj?
Ker se mi ves čas dogajajo slabe stvari in ker so ljudje prasci,
in zato me rabiš!
Archie.
Greva.
Z oblastmi, ki mi jih je dal Bog, usmerjam njegove moči v tega otroka,
da opravi Božje delo, ko bo nekega dne ruski vodja.
To je dolgo. Pohiti, Archie. Preidimo k poroki.
- Bog se je dotaknil tudi... - Priden kuža.
- Sredi vsega. Oprostite. - Ignoriraj ju.
- Sprejmimo, da sva del tega. - Dobro. -Dobro.
Bog se te je dotaknil in te izbral, Pavel Petrovič
- Ilič Vasiljev Aleksejevič Romanov. - Tudi to je zelo dolgo.
- Lahko samo... -Reci amen! - Če to rečeš, te bom ustrelil!
- Sranje. - Hugo, ne premikaj se.
Umrl boš. Spusti ga, Archie.
Ne bo te ustrelil. Reci.
- Njegov pogled mi ni všeč. - Dobro si analiziral.
Spusti otroka in odidi.
Ti si vodja. Tisti, ki ga je izbral Bog. Amen. -Amen, ja!
Archie! -Carica je prosila za patriarhovo prisotnost. Takoj.
- Mudi se mi. - Na pol opravljeno.
- Vse je za Petra in Pava. - Midva sva končala.
Pravzaprav me zanima nekdo drug. Dogovorjeno.
Zdi se mi nenavadno prav.
- Usedla si se. - Ja.
Carica, rad bi se opravičil.
Moja predanost vam se včasih pregreje,
jaz pa se obnašam v vašem najboljšem interesu iz ljubezni.
Hkrati pa sem morilec. To je Maksim.
- Usedi se, Maksim. - Carica.
Archie, zdravo. Hočem se ti zahvaliti za Pugačeva.
Nisem prepričan... -Ne ponižuj me z lažnim zanikanjem,
solznim stiskanjem rožnega venca ter nedolžnim pogledom.
Žalovanje mi je zameglilo um in tega nisem videla,
vendar si k meni vedno prišel z rešitvami.
Nedavno sem ustrelila nekoga v glavo, namesto da bi sebe,
in zdi se mi, da sem s tem nekaj razčistila.
- Vidim bleščeče jasno. - Prav. Torej?
Prosila sem te, da me podučiš o političnih poslih, kajne? -Res je.
To je bila dobra lekcija in hvaležna sem ti.
Je bilo to tvoje lastno delo ali je še kdo sodeloval?
Vsa zahvala gre meni.
Iz ljubezni do vas. Nisem hotel, da bi vse ušlo z vajeti,
ampak počistimo ostalo in pokažimo Rusiji vašo neizmerno moč.
Dajmo. Cerkev bo državi rekla, da so od Boga prosili za znak,
da je Katarina Velika ruska usoda.
Naznanili jim boste dan in uro, ko bodo pogledali v nebo, da bi ga videli.
- Komet? -Tako je. - Odlično!
Zgodbo rabijo. To bo en del.
Marial ima za vas razglas.
- Kaj se ti je zgodilo? - Carica me je ustrelila. -Hura.
- Maksim, generala rabim. - Oprosti, kaj?
- Pripravljen sem. - Prosim te, štiri leta ima.
Pripiši si zasluge za umor Pugačeva.
Šel boš na turnejo in pripovedoval o smrti kozaka Pugačeva.
V Vladivostoku je vojaška akademija.
Tja boš šel, se naučil obrti in se vrnil k meni. -Vladivostok?
Tam imajo tudi najboljše ruske krojače.
- Zanimivo. Ampak Marial... - Privolila sem zaradi dobrobiti Rusije.
- Obiskoval te bom. - Enkrat na leto bo dovolj.
Velementov, šli boste na jug in povedali zgodbo o smrti v ledu.
Petrov, šel boš v Moskvo in naznanil smrt Petra III., ter osvobodil...
- Recite topovske krogle... - Topovske krogle. -Odlično.
Dobiti moraš topovske krogle. -Marial, pripravi izjavo, da je Peter III.
mrtev zaradi hemoroidov, druga naj bo, da je umrl zaradi črnih koz,
in še eno, da je umrl v boju proti vstaji.
- In še eno, da sem hči Petra Velikega. - Obožujem svojo novo službo.
Vsak bo dobil zgodbo, ki jo hoče. Jaz pa tisto, ki jo takrat potrebujem.
Archie, še nekaj. Straža!
Vzemite ga, slecite mu plašč in obrijte brado
ter ga živega zakopljite. In potem se mu v polkrogu
- poščijte na grob. - Kaj? -Takoj!
- Mislil sem, da ste razumeli! - Počakajte!
Cerkev poseduje pol milijona kmetov.
- To boš podpisal in jih osvobodil. - Vraga jih bom.
Ima tudi 10 milijonov akrov, vsak kmet bo nagrajen s 25 akri.
Država naj gleda veliki poizkus, ne da bi se želela kopati v moji krvi.
Osramotila jih bom, da bodo izpustili kmete. Podpiši ali umri.
- Prav. Dobro. - Hvala.
Pustite me!
Si mislil, da te bodo izpustili? Srčkano. Odpeljite ga.
- Katarina. - Izigrala si me!
Zate sem izobražena.
- Odsekajte mu glavo in mi jo prinesite. - Glavo? Bomo.
To je bilo vznemirljivo.
- Tvoje mesto. - Mislila sem, da ne boš vstala.
To je bil ultimat. Če ne bi zvenelo dramatično, ne bi bil dober ultimat.
Lahko greš.
Mož.
Danes je dober dan za smrt carice.
Streljajte!
O, jebenti.
Sranje.
Tega ni naredila usoda, ampak jaz.
MEDIATRANSLATIONS