Har du planlagt hva du skal si?
Peter er død. Denne mannen er en bedrager.
Vi har pamfletter også.
Og vi har Katarina den jævlig Store, en skjebnens kvinne.
- Med vett og vidd. - Pakket inn i en deilig kropp.
Hjernen er greia, din hore. Du tenker med fitta.
Dere er som to små sinte katter i en bøtte.
Jeg syntes alltid det å knulle samme mann burde føre kvinner sammen.
Gjør Grigor det der med to fingre og nynnevibrering?
Jeg tror vi har svaret vårt. Jeg lærte ham det.
Introduksjonsorgien for hoffets 16-åringer.
Han gjør det. Det er sært når han gjør det.
- Melodien er sær. - Som en korpsmelodi.
Midt i den sensuelle heten hører du...
Han er fortsatt et bra knull.
Bare hyggelig.
Vi er her. Jeg aner ikke hva mer jeg skal si.
Det kommer til meg. Eller ikke. Jo da. Har noen en kumkvat?
Jeg føler meg som en kumkvat.
- Pul dem med øynene når du kan. - Selvsagt sa du det.
Kjør!
Fy faen, det var intenst!
Jævla tyske merr!
Jeg skal kaste liket ditt ved Peters føtter!
Takk.
Du antar jeg siktet på ham.
- Går det bra? - De hater meg virkelig.
Takk for at ingen prøver å motsi det.
Det hjalp ikke å slutte å snakke og begynne å gråte.
De luktet svakhet.
For Peter!
En mann løper langs vognen. Skal jeg skyte ham eller anta han blir sliten?
- Skyt ham. - Se? Dere kan komme overens.
Jeg tenker ikke på annet.
For vi har vært her i dagevis,-
og nå begynner vi å klore på hverandre.
Jeg kunne ikke drepe mine egne, Agnes! Det er beundringsverdig.
Jeg forstår det.
Bortsett fra at vi var så nære ved å få tilbake Sverige,-
og du skrinla det fordi du ikke tåler blod.
Nå gjemmer vi oss på et rom, og hver gang jeg løfter en gaffel,-
tenker jeg på å stikke den i ansiktet ditt.
Ser du? Kloring!
Vi burde gå ut! Det foregår noe der ute.
Jeg tror ikke det.
Om hun skulle drepe oss, ville hun gjort det.
Selv om hun ikke vil drepe oss, kan andre ønske det.
Jeg har en god følelse. Og Hugoland er nok ikke uaktuelt.
Visjonær idé. Jeg er framtiden. Jeg vet det.
Bare ikke som ventet. Jeg er ikke en gammel konge, men noe annet.
Jeg føler meg underlig bra. Som en ny framtid er klar til å bli plukket.
- Jeg hater deg. - Det er umulig. La oss gå.
Hugo!
- Hva gjør vi? - Vi slutter oss til Peter.
- Peter er død. - Er han?
- Visstnok er han det. - Hun sier det. Men intet lik.
Elizabeth bestemte seg visst for å ikke hente det.
- Jeg tror det er Peter der ute. - Det er dobbeltgjengeren. Logikk.
Peter var her da opprøret begynte.
Eller var det en dobbeltgjenger fordi hun skjulte at han var vekk?
Faen. Det var interessant.
Tenk tankene de ikke vil at du skal tenke, Arkady.
- Den forstod jeg ikke, men... - Vi drar og slutter oss til ham.
Pugachev har tatt Moskva.
- Ok, takk. - "Ok, takk?"
- Hørte du meg? - Ja. Pugachev har tatt Moskva.
- Dæven. - Katarina.
- Skyt dem, Petrov. - Skal bli.
- Hode eller ræv? - Én i hodet, én i ræva.
- Noen må hjelpe henne. - Ikke noen. Jeg.
- Jeg må mate Maxim uansett. - Sært, men søtt.
Elizabeth?
Vi må ordinere Paul. Han er Peters sønn, og Katarina har problemer.
- Ikke prøv å spille meg. - Tar jeg på noen måte feil?
Er det gjort?
- Hva gjør du? - Ikke hva det ser ut som. En lek.
- Er ingen ladd? - Én av dem skal være det.
Den. Interessant.
Går det bra?
Jeg er ærlig talt bekymret for deg.
Kan ikke sette fingeren på hvorfor. Det er ikke morsomt. Hva skjer?
Du bryr deg ikke om situasjonens alvor, og nå dette?
- Du må ta deg sammen. - Jeg prøver.
- Ved å sette en pistol mot hodet? - Det er en test.
Jeg kom til Russland og følte noe. Skjebnen. Eller jeg løy til meg selv.
En vrangforestilling for å unnslippe at Peter ikke elsket meg da jeg kom.
Er det skjebnen, velger jeg aldri feil pistol.
Det er vanvidd.
Er det min skjebne, vil ikke Pugachev lykkes.
Er det en innbilning, vil folk hate meg.
Så vil han gjøre framskritt og vinne.
Jeg skal riste deg hardt og håpe at noe i hodet ditt klikker på plass!
Jeg vet det passer dårlig med et eksistensielt dilemma.
Som en and som blir hakket i hjel og lurer på om den trenger nebb?
Jeg vil si at det passer jævlig dårlig!
Men det er i meg.
Eller, det føles ikke sånn. Se på Peter.
Han hadde en historie om en skjebne han måtte ha, men han tok feil.
Det var en vrangforestilling som førte ham i døden.
- Du er ikke ham. - Hva gjør meg annerledes?
- Du har en skjebne! - Morsomt.
Og sant, ifølge dagens pistoler.
Hvor er Paul?
- Trygg. - Du sier stadig det.
- Jeg vil ikke kaste ham uti spillet. - Han er født her og unnslipper ikke.
Dette er et godt eple.
Vi må få ham ordinert.
Nei.
- Sint? - Skjelver. Som styret ditt!
Pugachev later som om han er Peter og kaller deg illegitim.
Du må ordinere Paul og bli del av slektslinjen.
- Jeg skal tenke på det. - Han er i Moskva.
Du har ikke tid til å tenke.
La meg hjelpe deg, for jeg vet!
Du ser alltid ut til å gjøre det. Hvorfor er ikke tronen skjebnen din?
- Du er så flink til alt ved den. - Den er ikke noe for meg.
Du tjener disse mennene. Men hvorfor ikke du?
Fordi det ikke er i deg, eller fordi du aldri har tenkt på det,-
fortalt deg selv den historien?
Jeg vil ikke tenke på noe annet enn at du skal overleve,-
at vi ikke skal se ut vinduet-
og se menn løpe mot palasset for å kutte våre undrende struper.
Ordiner Paul og gå til aksjon mot Pugachev.
Alle tror at han er Peter.
Hvis jeg dreper ham, tror alle jeg drepte mannen min.
Det er ikke historien jeg ønsker for Paul. Eller Peter.
Han ønsket et ettermæle.
Det kan ikke bli dette.
Du store min.
Det er vanskelig, ikke sant? Å være uten ham.
Det er alle stedene der han ikke er. Som er...
Overalt.
Ja.
Slipp meg fri, Marial!
- Du er en svært dårlig kone. - Jeg redder livet ditt.
Jeg må gjøre opp. Jeg sa jeg drepte ham, og nå ser jeg ut som en tåpe.
Du ser ut som en tåpe.
Utrolig. Jeg trodde vi var på et bra sted som par.
Må jeg minne deg om at du er et barn?
Jeg er ektemannen din og vil bli respektert!
Jeg vil gjerne at du skal befri meg, kjære.
Marial!
- Å, du er fantastisk. - Jeg er det!
Du er... som silke, Tatyana!
Ja! Du har alltid villet ha meg!
Jeg har alltid villet ha deg! Du er fersken og krem på en sommerdag.
Ja, snakk mat! Ja! Ja!
- Du er sopp! - Ja!
- Stroganoff, stroganoff. - Ja, ja, ja!
Sufflé!
Har noen sett Pu... Keiser Peter, mener jeg?
Arkady! Beste venn og høyre hånd. Tenk på alt vi har opplevd sammen!
Ja. Det gjør jeg.
- Hva sier vi, venner? - Peter! Peter!
Peter! Peter! Peter!
De hater henne der ute. Pugachev er i Moskva nå.
De vil skjære oss ut til sjakkbrikker.
- Er han i Moskva, står vi for tur. - Derav sjakkommentaren. Heng med.
- Grigor? Kan du høre meg? - Jeg tenker på Paul.
Ja, vi tenker alle på Paul. Hun må ordinere ham.
Han ønsket ikke det. Ingen ordinerer ham.
Marial kommer. Jeg ville advare,-
under den lett forræderske, men spennende samtalen.
- Slutt å tyvlytte! - Madame Dymova...
...lidenskapen din er...
- Takk, Petra. - Å, du vil takke meg.
- Det har blitt vanskelig med henne. - Grigor!
- Kan vi snakke? - Vi snakker.
Ekteparet. Snakk med Maxim.
- Jeg reddet livet ditt! - Gjorde du?
Jeg angrer på mange ting i livet. Den blir nok den verste. Grigor.
- Jeg henger ikke med på dette. - Vi kan ikke bare gi opp.
Jo da, om dere trenger en tredjeparts perspektiv.
- Ti stille! Grigor. - Alle bare sier ord.
Men de er jo bare ord.
De flyter i luften og betyr ikke noe for meg mer.
Peter er død. Det er ikke vi.
Alle er døde for meg nå. Jeg bryr meg ikke om noen av dere mer.
Jøss. Iblant ser han en spiker, og han er hammeren.
- Det er uventet og gjør meg våt. - Han mente det om deg. Ikke meg.
Gjorde han? De små tårene i øynene dine sier noe annet.
- Kan du dra til helvete? - Nei!
For jeg bor her med mannen min.
Kom deg av henne!
Bli der.
- Du fleiper. - Må jeg minne deg om hvorfor?
Kom igjen, da.
God morgen, Paul! Sov du godt?
Ikke spis det. Jeg har med mange ting.
Syltede valnøtter, noen duebryst,-
oster som smaker rumpe, som faren din elsket, melk med vodka.
Huzzah.
Og mens du koser deg... Ja.
Faren din var veldig glad i musikk. Han ville at du også skulle bli det.
Spis, så spiller jeg.
Peter! Peter! Peter!
- Nok en seier, venner! - Huzzah!
Og vi skal fortsette å vinne.
For jeg er Russlands sanne keiser, utvalgt av Gud!
Huzzah!
Og Katarina blir snart ødelagt,-
for hun har vist seg å være ondskapens agent.
Ingen vet bedre hvilket monster hun er,-
enn min beste venn, Arkady Vasilovich!
Hjertet mitt svulmer over å være tilbake med min beste venn Peter III.
La oss feire med en fest!
For i morgen samles vi med tusenvis av brødre-
og tar dette jævla landet tilbake!
- Våkne, din feite jævel! - Huzzah!
Alle kler seg pent!
Og jeg vil pule alle ved hoffet som krever det.
Jeg gjør det!
Hvor er Jean Pierre?
Crêpe, noen?
Jeg er litt opprørt. Du sa bare én gang.
Det er politisk, Arkady.
Georgina gjorde det for Grigor, og jeg gjør det for deg.
- Du vet vel at det ikke er ham. - Ja. Tror jeg.
Men vi er endelig nummer to, så vær så god.
...hors d'oeuvres, foie gras, østers med sånn rosa løksaft.
Arkady! Gå gjennom resten av menyen med Jean Pierre.
Peter! Peter! Peter!
Ja, selvsagt, Peter. Huzzah.
Faren din hadde sin særegne sound som jeg ikke klarer å gjenskape.
Du vil aldri kjenne den sødmen.
- Mus. - Huzzah, Paul! Hei!
Melkeshot med vodka.
Ja. Ja!
- Fabelaktige blodpropper. - Glad du er underholdt.
Jeg trenger noe mot smerten. Vodkaen hjelper ikke.
- Kan jeg ikke bare kurere deg? - Morsomt.
Ta tre slike daglig, så er du bra om en måned.
Hva? Nei. Faren min hadde det samme.
Han døde av det.
Vi fant kuren for et par år siden.
Om noen gadd å lese pamflettene mine, ville de visst det. Men nei da.
Å, fordi du trodde du skulle dø, køddet du til alt.
Nå er Peter død, og du er ikke soldat mer.
Historiens moral: Les pamfletten min.
Overraskende at hun ikke drepte deg og Hugo, men hun er ikke helt frisk.
Tror du Elizabeth vil gifte seg med meg?
Du har kjent henne lenge. Hun og Peter den Store.
Dør jeg ikke?
Vi konkluderte med det og startet et nytt tema.
Tror du hun noensinne begraver den mannen, lurer jeg på.
Han var en gud, ikke en mann.
Jeg behandlet kjønnsvortene hans. Han var en mann.
- Dæven! - Du føler deg dum.
- Ja. - Jeg har ingen kur for det.
Jepp. Dør ikke! Nei.
Dør ikke.
Dør ikke!
Jeg ignorerer at det var mye tunge fra din side.
Falske Peter har visst tatt selveste jævla Moskva.
- Jeg får en sterk følelse av... - Déjà vu?
Du også? Helvete. Vi trenger en venn.
Vet du hvem du ikke dreper i et hoff?
En nyttig person.
Vi kan ikke gå til Katarina. Hun kan ha glemt oss.
Synet av oss kan minne henne på at vi skulle dø.
God analyse av situasjonen. Så, det nest beste?
- Gjør jeg noe galt? - Flere ting.
Noe handler om fleksibiliteten i tungen din-
og mangelen på tilfeldige sirkelbevegelser til å bryte rytmen,-
vekke en annen følelse og derved drive meg mot klimaks.
Men det er ikke det. Det er Katarina.
Det er opprøret, det er meg, det er Peter, det "hvor er Paul?".
Og vil bakenden min bli snittet opp til stek for kosakker?
Det er en litt fascinerende måte å dø på.
Jeg hadde planlagt å fri etter orgasmen din.
Det passer kanskje dårlig nå.
"Aldri" passer godt, om du tenker tidslinje.
Eller gjør det det?
- Det gjør det ikke. - Eller gjør det?
Kanskje det sorte hullet i deg kan fylles med en god leges kjærlighet.
Jeg vil bare elske én mann.
Peter den Store er død. Du lever. Jeg lever.
Hvis jeg fikser sirkelbevegelsen og fleksibiliteten...
- ...er vi en god match. - Passer det dårlig?
Nei! Takk, Vinodel. Du kan gå.
- Tenk på det jeg sa. - Det skal jeg ikke.
- Hvordan er beinet, Hugo? - Ulidelig smertefullt.
Utmerket.
Vi har tenkt på hva vi kan tilby Russland.
Død ved egen hånd ville vært nydelig.
Dessverre er Katarina pussig ambivalent overfor dere.
- Lar hun oss leve? - Det kan gå over.
- Hun er på et rart sted. - Hun har problemer.
Et opprør. Vet du hva? Vi har vært der og har noen tanker.
Ingen andre i palasset har vel kongeerfaring?
- En mislykket konge. - Jeg kjenner snarene.
Tabbene man bør unngå. Og artig nok-
er jeg en genial strateg, listig, stjal Russlands hær.
Det er jo et ømt punkt, men verdt å nevne.
Og en semi-mektig elsker.
Det er mer sporadisk.
Men Vinodel har åpenbart ikke tilfredsstilt deg, og som du ser,-
er tungen min kompetent med ord og litt mesterlig der nede.
- Du kan trenge en mann som meg. - Ja, faktisk.
- Flott! Slikker jeg fitte, eller...? - Finn Paul.
Fantastisk.
Du kan bli, Agnes.
Vi fanger ham og inngår en avtale. Men hvordan fanger vi ham, Petrov?
To ting. Jeg er uenig angående å fange ham.
Da angriper folkene hans St. Petersburg og befrir ham.
Det er bestemt alt. Vær uenig i hodet, men ikke med tungen.
Han har planlagt samling i Moskva.
Framfor et massivt angrep som blir et blodbad for oss,-
milits, dyr og pretzelselgere,-
må vi isolere ham på scenen og skyte fra bakhold.
Han må dø foran dem.
Ingen må vite om det var oss eller en av hans egne.
Og din evne til å adlyde ordre?
Overstyres av min plikt til å gi smarte og usminkede råd.
- Du er visst selvsikker. - Han er det.
Det er delvis fordi jeg er så jævlig kjekk,-
så livet blir en lek. Det vet du nok selv.
Jeg vokste opp med lett tilgang på muligheter og mus-
og ga meg selv æren for det. En dag stusset jeg.
Så jeg tok litt liljekonvall,-
som ga meg et fælt utslett i ansiktet og slimete øyne.
Og som jeg mistenkte, forsvant tilgangen.
Jeg innså at intellekt og disiplinert tanke ville føre meg lenger.
På den annen side pulte en liten, fjollete mann nylig min forlovede.
Vi har kommet bort fra temaet.
Jeg liker Petrovs drapsplan. Begrav ham.
Kan jeg spørre om noe, Petrov?
Når du er på slagmarken, kuler suser tilfeldig rundt,-
folk dør rundt deg, og du kan dø når som helst,-
hvordan ser du på det?
Umiddelbart forestående død. Skjebne? Hva?
Flaks. Ren og skjær flaks.
Er det? Jeg har aldri trodd på flaks.
- Jeg vet du ikke har villet se meg. - Jeg vil fortsatt ikke.
Jeg er virkelig lei for det. Jeg...
Jeg har vært et asen, en tåpelig gammel mann,-
beruset av historier om hvem jeg måtte være, hvordan jeg måtte dø.
Jeg har sviktet deg og vil angre på det hele mitt liv.
Jeg trodde skjebnen hadde spilt sitt siste kort på denne hesten.
Men det viser seg at resten av livet mitt-
vil vare jævlig lenge. Jeg dør ikke.
Vi burde lese Vinodels pamfletter og spare oss noen bekymringer.
- Ren og skjær flaks. - Logikk. Gå til legen når du er syk.
- Storartet, da. - Uansett, herlige nyheter.
Det er en lettelse å høre at du er lettet over det.
Jeg hørte at Pugachev har tatt Moskva. Jeg vet hva vi må gjøre.
Det er flott, sir, men vi har kontroll.
La meg legge fram planen for deg. Du må ta ham i live.
La alle vite at han ikke er Peter.
Han er bare en idiotisk, nedrig kosakk-kakerlakk.
Gi ham livet i bytte mot en turné der han vedgår å ikke være Peter III.
Han oppløser alt han har pisket opp.
- Det var det jeg tenkte. - Plottet er fullt av hull.
Vi følger Velementovs plan, Petrov.
Lar du ham leve, dum kosakk eller ei, holder du opprøret i live
Uten hode er kroppen maktesløs.
Dreper vi ham på samlingen, vil alle tro det er Peter.
Historien vil alltid være der ute for Paul å gruble på.
- Akkurat. - Vi følger Velementovs plan.
Iverksett den, Petrov.
Men... Det er min plan. Jeg kan iverksette den.
Han leder hæren. Jeg er glad du er i live.
- Ja. - Gå.
Hoffet skjelver av skrekk på grunn av nyhetene om Moskva.
Du burde snakke til dem og lindre frykten.
Forhåpentligvis uten lange pauser og gråt.
- Fatalismen vil få deg drept. - Eller ikke.
Jeg kan ikke slutte å tenke at Petrovs plan var bedre.
Du vil bare drepe Pugachev fordi han minner om Peter.
- Han minner slett ikke om Peter. - Han er en stygg pøbel.
Han sier åpenbart noe folk lytter til.
- Hva mener du med at han sier noe? - Ja, hva mener du, Marial?
- Han har noe. - Hvordan vet du det?
Jeg var en jævla tjener.
Han var der nede iblant, våre veier møttes.
- Det visste jeg aldri. - Ikke jeg heller. Fortell, Marial.
Det er ingen stor historie. Han har noe. En slags talegave.
Han appellerer tydeligvis til folk. Men poenget var at jeg elsker planen.
Jeg har også talegaver.
Fyll nesen med Pauls duft, vofsen.
- Den beste likhunden. - Den finner vel levende også?
- Det har jeg aldri prøvd. - Hvorfor trenger du en likhund?
Det er en privatsak. Jeg må ha den tilbake i morgen.
Det blir mange lik ved hoffet, takket være den gale kjerringa.
Kan jeg si noen få ting?
Jeg vet at folk er bekymret, og det er litt panikk i luften-
på grunn av det som skjer i Moskva.
Men dere skal vite at hva enn som skjer, er det det som vil skje.
Vi har en plan. Denne mannen, Pugachev.
Gjenta etter meg: Pugachev, ikke Peter III.
Viktig poeng hele landet vil få vite.
Han vil bli tatt, og trusselen vil bli fjernet fra våre liv.
Vi vil seire!
Takk, Georgina. Godt sagt.
Skal vi ha te og kaker på avslappet vis,-
som står i stil med hvor lite vi er truet?
- For Katarina den Store! - Huzzah!
- Hun så rett på meg. - Det gjør hun fortsatt.
Hugo, Agnes og en hund.
Kan vi få si at vi kondolerer så mye for Peter?
- Han var en broderkonge for meg. - Han tok sine valg.
Og du har valgt å ikke drepe oss.
- Vi vil gjerne ha litt klarhet. - Jeg burde vel det.
Men er det deres feil?
Dere prøvde å gjenvinne landet, Peter å gjenvinne selvrespekten,-
og jeg å gjenvinne mannen min i live.
Vi mislyktes alle sammen. Så vi skal alle lide.
Takk, Smolny. Så vennlig.
Mandelsmak. Så deilig.
Kan jeg få litt?
Ja visst.
Jævla idiot, Smolny!
Påstår du jeg forgifter keiserinnen, tar du feil!
Mandelsmak? Arsenikk. Mandler. Alle vet faen meg det.
- Hvorfor dreper ikke du henne? - Fordi jeg er smartere.
- Hei, lille ektemann. - Flott. Slipp meg løs, takk.
- Det er så typisk nygifte. - Ikke sant?
Husker du da du låste meg inne i et skap, og hver time slo inn en spiker?
Plutselig kom det en jævla spiker mot meg! Det var intenst.
Sexen da jeg slapp deg ut...
Vi hadde en liten krangel. Bare slipp meg løs.
Vi burde ikke blande oss i andres ekteskap.
- Jeg må tisse. - Har hun Paul?
Kanskje. Slipp meg løs, så sier jeg det.
Si det, ellers får jeg hunden til å spise ansiktet ditt.
Nei.
Ha det.
Du er sånn en søtnos!
Takk.
Perfekt.
- Har han det bra? - Ja. Jeg går tilbake til ham nå.
Elizabeth vil lete. Kanskje andre også.
Går det bra?
- Bare litt arsenikk. - Arsenikk?
Fortell meg noe om ham før du går.
Jeg husker etter torturmiddagen, første gang han sa han elsket deg.
Han kom til rommet mitt og skalv, for han hadde aldri følt noe slikt.
I flere dager etterpå fikk han meg til å smake på ting.
Han syntes alt virket skarpere.
Skogen pulserte liksom, og østers var en havbølge.
Jeg vet ikke.
Han sa at du hadde utslettet den gamle verden-
og erstattet den med en skimrende en.
God historie.
Bør du gå til Vinodel?
Jeg sover det av meg. Eller ikke.
Si til Paul at jeg elsker ham.
Du kjenner ham. Pugachev.
- Hvordan har han gjort dette? - Hva mener du?
Han har inspirert titusenvis til å risikere livet for ham.
Eh... Han var i grunnen en idiot.
- Marial sa han hadde talegaver. - Hva vet vel hun? Jeg får gå.
- Hvor faen ble det av hunden? - Faen! Grigor. Han dreper deg.
Det er et problem.
Ja, det er en pistol. Godt instinkt!
Hei. Meg. Et par ting...
Jeg skal bruke luftrøret ditt som sugerør.
- Eller vi blir venner. - Venner?
- Er du forrykt? - Vi sørger begge to.
Vennen vår døde. Personlig har jeg en underlig skyldfølelse.
Det er fordi det er din jævla feil!
Kanskje det er tingen. Interessant. Venner som utfordrer, er de beste.
Jeg skal ta en hammer og langsomt slå skallen din i små biter.
Ok. Du er ikke klar for å lytte. Jeg forstår.
Du er trist. Jeg skjønner det. Jeg også.
- Men vi må lære å leve sammen. - Eller...
- Elsker det. - ...jeg brenner deg levende!
Jeg har alltid likt deg.
Faen!
Paul er alt. Paul er alt.
Faen.
Du har sett ham, ikke sant?
- Hva? - Pugachev.
Du sa han hadde talegaver i underetasjen som tjener.
- Ja. - Nei. Du har vært på et møte.
Ja, det har jeg. Jeg lyver ikke til deg mer.
Det setter jeg pris på. Og?
Jeg kan ikke forklare det helt...
Han har øyeblikk der du føler at han forstår.
Kanskje jeg må se talegavene for å forstå det.
La oss dra. Skal vi?
Gjør klar en vogn til Moskva.
- Jeg ba dere vente! - Si det til hunden.
Hva gjør dere to her? At dere våger!
- Se! - Hun ga ham til Grigor.
Ga hvem til Grigor?
- Takk for tiden din. - Paul?
Det sa vi aldri. Vi ville bare hilse på.
Det går bra.
Å, kjære vene.
Skogen er ikke det tryggeste stedet når jeg tenker på det, Paul.
- Går det bra? - Lodden.
Ja, han var lodden.
Rømmer du?
- Start brannen og så... - Jeg skal slukke den.
- Jeg er veldig sint på deg. - Gjør det igjen.
Ikke hvis du skal nyte det.
- Det kan fortsatt berges. - Planen, takk?
- Jeg dreper ham. - God plan. Er du i stand til det?
Du vil vel suge tungen hans og tegne hjerter på ham.
Fikk du Paul tilbake? Så du gjør heller ikke jobben din?
Vi er nær ved å miste alt på grunn av deg!
La meg fortsette, da.
Pirrende.
Det er noen ting på gang, Paul. Vel, det er det jo alltid i Russland.
Det burde du vite.
En masse menn ønsker å komme og drepe moren din-
for en mann som spiller faren din.
Alle vil ordinere deg, men det er som å sette en blink på ryggen din.
Å bli spist av den bjørnen ville vært en velsignelse.
Pappaen din ønsket ikke det for deg. Så faen ta dem, det skjer ikke.
Vi skal være trygge her, du og jeg.
Spis foie grasen din.
Jeg kom for å foreslå en ekstraomgang med tungen.
Jeg behandlet den med hyllebærsaft for økt ømhet og fleksibilitet.
- Du prøver alltid, Vinodel. - En vitenskapens mann.
Eksperimenter til du finner formelen.
Det beundrer jeg.
Likevel stirrer du trist på den store mannen. Hvordan kurerer vi det?
Hele livet mitt forandret seg dagen jeg møtte ham.
Viljen min ble overtatt av å ville ha ham og ville det han ville.
Aner jeg anger?
Nei. Men kanskje det er på tide at jeg fant min egen vei.
Du kan finne veien din med meg.
Muligens.
Hørte du det? Din bredryggede fitte.
Peter! Peter! Peter!
God aften, Moskva!
- Går det bra? - Ja.
Vi har marsjert inn hit på en bølge av kjærlighet til meg!
- Peter III! - Peter! Peter! Peter!
Jeg kunne høre på det hele natten.
Vi burde oppfinne en jævla klokke som kimer ut navnet mitt.
Alle sammen! Sultne?
- Ja! - Vaktel og aioli!
- Huzzah! - Faen i helvete.
- Det er veldig likt ham. - Ja.
Det trengs sitronsalt!
- Bruker han saltet hans? Jævel! - De river deg i filler!
Ja, jeg gir mitt folk mat og næring,-
i motsetning til den kranglevorne, tyske hora med heksetryne.
Heksetryne?
Hun kommer hit til Russland, brakt hit av nåværende patriark,-
som jeg tror står i ledtog med Djevelen.
Vi må drepe ham for å bevare Den russiske kirkes renhet!
- Ja, jeg elsker Gud! - Gud! Gud! Gud!
- Hvor mye elsker dere vaktelen? - Vaktel! Vaktel! Vaktel!
Kødder du? Jævla idioter.
Nei, hun bryr seg ikke om oss. Vi var en jævla...
Nei betyr nei, keiserinne!
Så jeg sier nok!
Jeg skyter ham i skulderen. Du legger ham i vognen.
Eller jeg skyter. Jeg husker skjelvende hender.
Se her.
Som Moses' tavler.
Du skal ikke drepe... Ta ham i live.
- Galskap. - Ordre.
- Ordre? Stjal ikke du hæren? - Jeg skyter. Se og lær.
Vent i vognen mens jeg gjør det.
Det var en ordre, forresten, av meg, leder for hæren.
Honnør er valgfritt. Jeg kjører en streng, men avslappet stil.
Peter! Peter! Peter!
Dette er det rare. Kom nærmere.
Jeg elsket henne av hele mitt jævla hjerte.
Og et øyeblikk lot jeg henne styre dette riket.
For det beklager jeg og søker deres tilgivelse.
Hjertet har vel en gang ført oss alle på villspor?
- Ja! - Men! Men noe skjedde.
Jeg var ute og red og kom over en enkel hytte.
Et gammelt par. De hadde ingenting. Litt poteter og brød. De ba meg inn.
Og vi spiste. Vi drakk vodka.
Vi sang og så på stjernene i Guds russiske himmel.
Jeg så inn i deres dype, blå øyne, og noe i meg brast.
Jeg ble oversvømt med kjærlighet og forståelse for mitt folks behov,-
og at de er Russlands rikdom.
Ikke gull og silke. Dem.
- Ja! - Faen.
Det russiske folk. Mitt folk!
Russland! Russland!
Jeg fortalte Katarina om åpenbaringen min, og vet dere hva hun sa?
"De lyder som folk som burde ha dødd i mors liv."
Da så jeg at kjærligheten var falsk, at hun var en bedrager som hatet oss!
Og så tok hun en kniv, lo og stakk den inn i meg!
La oss snakke om Paul. Hun har fanget ham.
Jeg har hørt at han er død, og at hun har laget en veske av huden hans.
Hun skal drepes, eller hun skal falle på kne foran meg.
Ja, det er både en metafor og en vits om kuksuging. Huzzah!
Jeg skal gjenskape landet, drepe utlendinger som ser oss i øynene,-
bygge verdens høyeste tårn og sende skip til å stjele-
alt gullet og vaskebjørnene fra Amerika!
Vi skal frakte inn tjenere, og ingen russer skal tjene.
Vi skal alle bli betjent!
Alt er løgner.
Jeg har alltid elsket å avslutte middager på én måte. Hodesekk!
Grev Volpov, du er først!
Se på kurven!
Grevinne Pastanak! Øynene er fortsatt åpne!
Lynrunde! Mikalov!
Lebedev! Lady Nikitin! Hun har fortsatt på seg øreringene!
Drep henne! Drep henne!
Katarina! Katarina!
Drep henne! Drep henne!
Tekst: Eivor Rosenberg Iyuno