Har du planlagt, hvad du vil sige?
Peter er død. Den mand er en bedrager.
Vi har også løbesedler.
Og vi har Katarina den Store, en skæbnens kvinde.
- Intelligent og slagfærdig. - Med en lækker krop.
Det handler om hendes hoved. De tænker kun på underlivet.
De er som to små vrede katte i en spand.
Hvis to kvinder knepper den samme mand, bør det føre dem sammen.
Gør Grigor det der med to fingre og den summende vibration?
Der har vi vist svaret. Jeg lærte ham det.
Til debutantorgiet for hoffets 16-årige.
Ja. Det er akavet, når han gør det.
- Melodien er akavet. - Som et musikkorps.
Man er i brunst, og så hører man ...
Men han er god i sengen.
Selv tak.
Så er vi her. Jeg aner ikke, hvad jeg ellers skal sige.
Det kommer til mig. Eller ikke. Jo. Har nogen en kumquat?
Jeg har lyst til en kumquat.
- Øjenknep dem, når De kan. - Selvfølgelig siger De det.
Kør!
- For helvede, det var intenst. - Skide tyske kælling!
Jeg kaster Deres lig for Peters fødder!
Tak.
De går ud fra, jeg sigtede på ham.
- Er du okay? - De hader mig virkelig.
Tak, fordi ingen prøver at berolige mig.
Det hjalp ikke, at jeg holdt op med at tale og begyndte at græde.
De lugtede svaghed.
For Peter!
En mand løber ved siden af kareten.
Skyder jeg ham, eller bliver han træt?
- Skyd ham. - Se selv. De kan enes.
- Jeg tænker konstant på det. - Fordi vi har været her i dagevis.
Vi begynder at lange ud efter hinanden.
Jeg kunne ikke slå mit eget folk ihjel, Agnes. Det er flot.
Jeg forstår det.
Bare ikke den del, hvor vi var så tæt på at få Sverige tilbage -
og du klokkede i det, fordi du ikke tåler blod.
Og nu gemmer vi os her, og hver gang jeg tager en gaffel -
overvejer jeg at stikke den i ansigtet på dig.
Se selv. Vi langer ud.
Vi bør gå ud. Der foregår noget derude.
Det tror jeg ikke.
Vil hun slå os ihjel, havde hun gjort det.
Måske vil hun ikke. Det vil andre måske.
Jeg har det godt med det. Og Hugoland er ikke udelukket.
En visionær idé. Jeg er fremtiden. Det ved jeg.
Bare ikke som forventet. Jeg er ikke konge. Jeg er noget andet.
Jeg føler mig underligt godt tilpas. En ny fremtid er plukkemoden.
- Jeg hader dig. - Nej da. Kom.
Hugo.
- Hvad gør vi? - Vi slutter os til Peter.
- Peter er død. - Er han nu det?
- Tilsyneladende. - Ifølge hende. Men der er intet lig.
Elizabeth besluttede sig åbenbart for ikke at få det tilbage.
- Jeg tror, det er Peter derude. - Det er dobbeltgængeren, Tatjana.
Peter var her, da opstanden startede.
Var han? Eller var det dobbeltgængeren?
Pis. Det er interessant.
Tænk det, de ikke vil have, at du tænker, Arkadij.
- Jeg ved ikke, hvad det betyder. - Vi rejser. Vi slutter os til ham.
Pugatjov har indtaget Moskva.
- Okay, tak. - "Okay, tak"?
- Hørte De mig? - Ja. Pugatjov har indtaget Moskva.
- Pis. - Katarina.
Petrov, skyd dem.
- Javel. I hovedet eller røven? - En i hovedet og en i røven.
- Nogen må hjælpe hende. - Ikke "nogen". Mig.
- Jeg skal også made Maxim. - Sært, men sødt.
Elizabeth?
Vi skal ordinere Paul. Han er Peters søn, og Katarina er i knibe.
Vi må handle.
- Manipuler ikke med mig. - Tager jeg fejl?
Er det gjort?
- Hvad laver du? - Det er bare en leg.
- Er de ikke ladt? - Den ene skal være det.
Den der. Interessant.
Er du okay?
Jeg er helt ærligt bekymret for dig.
Hvorfor ved jeg ikke. Det er ikke sjovt. Hvad foregår der?
Du tager ikke din situation alvorligt, og nu det her?
- Du må tage dig sammen. - Jeg forsøger.
- Ved at sigte på dig selv? - Det er en test.
Jeg kom til Rusland og følte en skæbne. Eller bildte mig det ind -
for ikke at tænke på, at Peter ikke elskede mig, da jeg ankom.
Hvis det er skæbnen, kan jeg ikke vælge den forkerte pistol.
Det er galskab.
Hvis det er skæbnen, vinder Pugatjov ikke.
Men hvis det er indbildning, vil folket hade mig.
Så vil han rykke frem og vinde.
Nu ryster jeg dig voldsomt -
og håber på, at noget i dit hoved falder i hak.
Jeg ved, det ikke er tiden for et eksistentielt dilemma.
Som en and, der bliver hakket ihjel og nu har brug for sit næb?
Det er virkelig et dårligt tidspunkt.
Men det er inde i mig.
Men det føles ikke sådan. Se bare Peter.
Han troede, at noget var skæbnebestemt, men det var det ikke.
Det var en vrangforestilling, der førte ham i døden.
- Du er ikke ham. - Hvad gør mig anderledes?
- Du har en skæbne. - Morsomt.
Og sandt ifølge pistolerne.
Hvor er Paul?
- I sikkerhed. - Det siger du.
Han skal ikke blandes ind i det.
Han var født ind i det. Ingen af os kan undslippe.
Det er et godt æble.
Vi skal have ham ordineret.
Nej.
- Vred? - Rystet. Som dit herredømme.
Pugatjov foregiver at være Peter og kalder dig uretmæssig.
Få Paul ordineret, så du er med i slægten.
- Jeg vil tænke over det. - Det har du ikke tid til.
Lad mig hjælpe mig. Jeg ved det nemlig.
Sådan virker det altid.
Så hvorfor er den plads ikke din skæbne?
- Du er dygtig til det hele. - Det er ikke for mig.
Du tjener de mænd. Men hvorfor ikke dig selv?
Fordi du ikke har det i dig, eller du aldrig har forestillet dig det?
Fortalt dig selv den historie?
Katarina, jeg vil kun forestille mig, at du holder dig i live.
Og at vi ikke kigger ud ad vinduet -
og ser mænd, der kommer løbende for at skære halsen over på os.
Ordinér Paul, og ryk frem imod Pugatjov.
Alle tror, han er Peter.
Dræber jeg ham, vil alle tro, at jeg har dræbt min mand.
Det er ikke historien, jeg ønsker for Paul. Eller for Peter.
Han ønskede et eftermæle.
Det kan ikke være det her.
Du store.
Det er svært, ikke? At undvære ham?
Det er overalt, hvor han ikke er. Hvilket er ...
Overalt.
Ja.
Marial, sæt mig fri.
- Du er en dårlig kone. - Jeg redder dit liv.
Jeg må rette op på det.
Jeg hævdede at have dræbt ham og er til grin.
Du er til grin.
Utroligt. Jeg troede, at vi var et godt sted som par.
Skal jeg minde dig om, at du er et barn?
Jeg er din mand og har krav på din respekt.
Sæt mig nu fri, skat.
Marial!
- De er fantastisk. - Som ham!
Tatjana, De er som silke.
Og De har altid villet have mig!
Jeg har altid villet have Dem. De er som dessert en sommerdag.
Ja, tal om mad! Ja! Ja! Ja!
- De er som svampe. - Ja!
- Stroganoff. - Ja!
Souffle.
Har nogen set Pu... Jeg mener kejser Peter.
Arkadij. Bedste ven og højre hånd. Hvad vi ikke har oplevet sammen.
Ja, det er jeg.
- Venner, hvad siger vi? - Peter! Peter!
Peter! Peter! Peter!
De hader hende derude. Pugatjov er nået til Moskva.
De kommer og skærer os til skakbrikker.
- Ja, hvis han er nået til Moskva. - Deraf skakkommentaren. Følg nu med.
- Grigor? Grigor, kan du høre mig? - Jeg tænker på Paul.
Ja, vi tænker alle på Paul. Hun må ordinere ham.
Det ville han ikke ønske. Ingen skal ordinere ham.
Marial kommer. Jeg ville advare Dem.
Deres samtale er højforræderisk, men spændende.
- De skal ikke smuglytte. - Fru Dymova, Deres passion er ...
- Tak, Petra. - De kommer til at takke mig.
- Jeg har et skidt forhold til hende. - Grigor.
- Kan vi tale? - Vi taler.
Vi er jo gift. Tal med Maxim.
- Jeg har lige reddet Deres liv. - Har De?
Mit liv er fuld af fortrydelse. Den her er den største, Grigor.
- Jeg er slet ikke med. - Vi kan ikke bare opgive.
Det kan De, hvis De vil høre på en fremmed.
- Hold mund. Grigor. - Alle siger bare ord.
Det er bare ord. De svæver i luften og betyder intet for mig længere.
Peter er død. Det er vi ikke.
Alle er døde i mine øjne. Jeg bekymrer mig ikke længere om Dem.
Nogle gange ser han et søm og er hammeren.
Det er uventet og gør mig altid våd.
Han mente det om Dem. Ikke mig.
Gjorde han nu det? Tårerne i Deres øjne siger noget andet.
- Skrid. - Nej.
Jeg bor her nemlig sammen med min mand.
Slip hende.
Bliv der.
- Det mener De ikke? - Skal jeg minde Dem om hvorfor?
Værsgo.
Godmorgen, Paul. Hvordan har du sovet?
Lad være med at spise det. Jeg har en masse mad.
Syltede valnødder og duebryst.
Oste, der smager som røv, som din far kunne lide og mælk med vodka.
Huzzah.
Og mens du mæsker dig ...
Din far var musikelsker. Han ville ønske, at du også bliver det.
Spis, så spiller jeg.
Peter! Peter! Peter!
- Endnu en sejr, venner! - Huzzah!
Og vi fortsætter sejrsstimen -
for jeg er nemlig den sande kejser af Rusland, udvalgt af Gud!
Huzzah!
Katarina bliver snart tilintetgjort -
da hun har vist sig som det ondes tjener.
Og ingen ved bedre, hvilket uhyre hun er -
end min bedste ven, Arkadij Vasilovitj!
Mit hjerte svulmer over at være tilbage sammen med Peter 3.
Lad os fejre det med en fest.
For i morgen samler vi tusinder af vores brødre -
og tager landet tilbage!
- Vågn op, dit fede læs. - Huzzah!
Alle skal klæde sig pænt på -
og jeg vil kneppe alle ved hoffet, der kræver det.
Det gør jeg!
Hvor er Jean-Pierre?
Vil nogen have crepes?
Jeg er en smule oprørt. Du sagde bare den ene gang.
Det er politisk, Arkadij.
Georgina gjorde det for Grigor, og jeg gør det for dig.
- Du ved vel, det ikke er ham? - Ja. Tror jeg da.
Men vi er endelig nummer to, så selv tak.
Hors d'oeuvres, foie gras og østers med lyserød løgsaft.
Arkadij, gennemgå resten af menuen med Jean-Pierre.
- Peter! Peter! Peter! - Ja, naturligvis, Peter. Huzzah.
Din far havde sin egen lyd, som jeg desværre ikke kan gengive.
Du vil aldrig få den sødme at høre.
- Kusse. - Huzzah, Paul. Sådan.
Mælk med vodka.
Ja. Ja.
- Fantastiske blodpropper. - Det er godt, De er underholdt.
Jeg skal have noget mod smerten. Vodkaen er ikke nok.
- Jeg kunne også bare helbrede Dem. - Morsomt.
Tag tre om dagen, så er De rask om en måned.
Hvad? Nej. Min far fejlede det samme.
Han døde af det.
Vi fandt en kur mod det for et par år siden.
Hvis folk gad læse mine pjecer, ville de vide det. Men nej.
Jaså. Fordi De troede det, har De ødelagt det hele.
Nu er Peter død, og De er ikke længere soldat.
Moralen på historien er, at man bør læse mine pjecer.
Det er sært, at hun ikke dræbte Dem og Hugo, men hun er heller ikke rask.
Tror De, Elizabeth ville ægte mig?
De har kendt hende og Peter den Store i lang tid.
Skal jeg ikke dø?
Det slog vi fast, og så skiftede vi emne.
Tror De, hun nogensinde vil begrave den mand?
Han var en gud, ikke en mand.
Jeg behandlede ham for kønsvorter. Han var en mand.
- Hold da op. - De føler Dem dum.
- Ja. - Det har jeg ikke nogen kur imod.
Ja. Jeg er ikke døende. Nej.
Jeg er ikke døende.
Jeg er ikke døende!
Jeg vil ignorere, at du brugte meget tunge.
Den falske Peter har åbenbart indtaget Moskva.
- Jeg får en stærk følelse af ... - Deja-vu?
Gør du også? Pis. Vi får brug for en ven.
Ved du, hvem man ikke dræber ved et hof?
Et aktiv.
Vi kan ikke gå til Katarina, hvis hun nu har glemt os.-
ser på os og husker, at hun ville halshugge os.
Du læser situationen godt. Hvad er det næstbedste?
- Gør jeg noget forkert? - Flere ting.
Det er Deres tunges smidighed -
og manglen på tilfældige cirkelbevægelser, der bryder rytmen -
og giver mig en ny følelse, der fører mig tættere på klimakset.
Men det er ikke det. Det er Katarina.
Det er opstanden og mig. Det er Peter. Og hvor er Paul?
Og bliver min mås skåret ud til steaks til kosakkerne?
Hvilket er en fascinerende måde at dø på.
Jaså. Jeg havde planlagt at fri efter din orgasme.
- Hvad? - Det er et slet tidspunkt.
- Aldrig er et godt tidspunkt. - Eller er det?
- Det er det ikke. - Eller er det?
Måske kunne det sorte hul blive fyldt med en læges kærlighed.
Jeg vil altid kun elske én mand.
Peter den Store er død. De er i live. Jeg er i live.
Og hvis jeg løser problemet med cirkelbevægelserne -
kunne vi passe godt sammen.
- Er det et dårligt tidspunkt? - Nej. Tak, Vinodel. De kan gå.
- Tænk over det, jeg sagde. - Nej.
- Hugo, hvordan har benet det? - Det gør forbandet ondt.
Udmærket.
Vi har tænkt over, hvordan vi kan tjene Rusland.
Deres selvmord ville være skønt.
Desværre virker Katarina splittet med hensyn til Dem.
- Lader hun os leve? - Ikke længe.
- Hun er i et underligt humør. - Hun har problemer.
En opstand? Det har jeg prøvet. Jeg har gjort mig nogle tanker.
Der er ingen andre i paladset med erfaring som konge, vel?
- En mislykket konge. - Jeg kender farerne.
Og de fejltrin, man skal undgå. Derudover er jeg -
en god strateg, snu som bare fanden og stjal Ruslands hær.
Det er et ømt punkt, men værd at nævne.
Jeg er også en ret god elsker. Det er nu mere sporadisk.
Vinodel har tydeligvis ikke leveret, og som De kan se -
har jeg en smidig tunge og kan gøre nytte dernede.
- De kan bruge en mand som mig. - Det kan jeg faktisk.
- Fint. Skal jeg slikke dig? - De skal finde Paul.
Fantastisk.
Agnes, De kan blive.
Vi fanger ham og indgår en aftale. Petrov, hvordan fanger vi ham?
To ting. Jeg er uenig i, at vi skal fange ham.
Hans mænd vil angribe Sankt Petersburg og befri ham.
Det er ikke til forhandling, så vær uenig i tankerne.
Han har planlagt et møde i Moskva.
I stedet for et angreb, der ender i et blodbad for os -
militsen, tilfældige dyr og madboder -
bør vi isolere ham på scenen og skyde ham.
Han skal dø foran dem. Og ingen må vide -
om det skyldes os eller dem.
Og den del, hvor De lystrer?
Tilsidesat af min pligt til at komme med gode og usminkede råd.
- De er selvsikker. - Det må man sige.
Det skyldes, at jeg er så flot -
at livet er let for mig, som De sikkert ved.
Jeg voksede op med let adgang til muligheder og fisse -
og gav mig selv æren for det. En dag undrede jeg mig.
Så jeg spiste en liljekonval -
som gav mig udslet i ansigtet og et dårligt øje -
og som ventet satte det en stopper for alt.
Jeg indså, at snilde og tankevirksomhed rakte længere.
Men en lille, tåbelig mand knaldede min forlovede, så hvad ved jeg?
Vi er kommet væk fra emnet.
Jeg kan lide Petrovs plan. Få ham begravet.
Må jeg spørge Dem om noget, Petrov?
Når De er på slagmarken, og kuglerne fyger Dem om ørerne -
folk falder som fluer, og De kan dø hvert øjeblik -
hvordan ser De så det? Nært forestående død? Skæbne?
- Held. Tilfældigt held. - Jaså? Jeg har aldrig troet på held.
- Jeg ved, De ikke ville se mig. - Det vil jeg stadig ikke.
Jeg beklager oprigtigt.
Jeg har været dum. En tåbelig gammel mand.
Besat af, hvem jeg skulle være, og hvordan jeg skulle dø.
Og jeg svigtede Dem.
Og jeg vil fortryde det resten af mit liv.
Jeg troede, at skæbnen havde satset sine sidste penge på dette gamle øg.
Men det viser sig, at resten af mit liv -
vil vare meget længe, da jeg ikke er døende.
Vi bør alle læse Vinodels pjecer og spare os en masse sorger.
- Forbandet held. - Eller logik at gå til lægen.
- Men fantastisk. - Det er en dejlig nyhed.
Det er en lettelse at høre, at De er lettet over idéen.
Jeg hører, at Pugatjov har indtaget Moskva. Jeg ved, hvad vi skal gøre.
Det glæder mig, Men vi har styr på det.
Lad mig fremlægge planen. Han skal fanges i live.
Lad alle vide, at han ikke er Peter -
men blot en tåbelig og latterlig kakerlak af en kosak.
Lad ham leve til gengæld for -
at han indrømmer, at han ikke er Peter 3.
Han skal opløse alt det, han har stablet på benene.
- Jeg er helt enig. - Den plan er fuld af huller.
Petrov, vi udfører Velementovs plan.
Lader De ham leve, dum kosak eller ej, holder De opstanden i live.
Uden hoved er kroppen lammet.
Dræber vi ham til mødet, vil alle tro, at det er Peter.
Historien vil være der, så Paul altid vil være i tvivl.
- Ja. - Vi vælger Velementovs plan.
Petrov, før den ud i livet.
Men det er min plan. Jeg kan føre den ud i livet.
Han er den øverstbefalende. Det glæder mig, at De er i live.
- Ja. - Gå.
Der løber et kuldegys af rædsel gennem hoffet på grund af nyheden.
Tal med dem, og få dem beroliget.
Forhåbentlig uden de lange pauser og gråd.
- Din fatalisme får Dem dræbt. - Eller ikke.
Jeg synes, at Petrovs plan var bedre.
De vil bare dræbe Pugatjov, fordi han minder dig om Peter.
- Det gør han ikke. - Han er fæl og en bølle.
Men han siger noget, der giver genlyd hos folk.
- Hvad mener De med det? - Ja, Marial, hvad mener De?
- Der er noget over ham. - Hvor ved De det fra?
Jeg var tjenestepige.
Han kom dernede. Vores veje krydsedes.
- Det vidste jeg ikke. - Heller ikke jeg. Fortæl, Marial.
Der er ikke meget at fortælle. Der er bare noget over ham. Talegaver.
Og det vækker genklang hos folk. Men jeg er vild med planen.
Jeg har også talegaver.
Få færten af Paul, lille hund.
- Bedste lighund. - Kan den også finde levende?
- Det har den aldrig prøvet. - Hvad skal man med en lighund?
Det er en privatsag. Kom tilbage med den i morgen.
Der vil være mange lig i hoffet takket være den skøre kælling.
Må jeg sige et par ting?
Jeg ved, at folk er urolige, og at der er en snert af panik -
på grund af det, der sker i Moskva.
Men De skal vide, at hvad der end sker, er det, der vil ske.
Vi har en plan. Denne mand, Pugatjov ...
Gentag det. Pugatjov, ikke Peter 3.
Pugatjov, ikke Peter 3.
Det er vigtigt. Hele landet skal vide det.
Han bliver pågrebet, så truslen forsvinder fra vores liv.
Vi vil sejre.
Tak, Georgina. Godt talt.
Lad os indtage te og kager på afslappet manér -
der passer til den manglende trussel.
- For Katarina den Store. - Huzzah!
- Hun kiggede direkte på mig. - Og gør det stadig.
Hugo og Agnes og en hund.
Det gør os virkelig ondt med Peter.
- Han var min kongebroder. - Han traf sine valg.
Og De har valgt ikke at slå os ihjel.
- Det ville være rart at få besked. - Jeg burde gøre det.
Men er det nu Deres skyld?
De forsøgte at få Deres land tilbage, Peter sin selvrespekt -
og jeg forsøgte at få ham hjem i live.
Og det mislykkedes for os alle. Derfor må vi alle lide.
Mange tak, Smolny. Hvor sødt af Dem.
Mandelagtigt. Hvor lækkert.
Må jeg smage?
Gerne.
De skide idiot, Smolny.
Tror De, jeg forgifter hende, tager De fejl.
Mandelagtig? Arsenik. Mandler. Det ved alle.
- Hvorfor dræber De hende ikke? - Fordi jeg er klogere end det.
- Jamen goddag, lille ægtemand. - Alle tiders. Sæt mig fri.
- Sådan gør nygifte. - Ja, ikke?
Husker du, da du låste mig inde i skabet og hamrede et søm i hver time?
Pludselig kom der et søm imod mig. Det var meget intenst.
Og vores sex, når jeg lukkede dig ud.
Vi havde en mindre uoverensstemmelse. Sæt mig nu fri.
Man bør ikke blande sig i andre folks ægteskaber.
- Jeg skal tisse. - Har hun Paul?
Måske. Løslad mig, så fortæller jeg det.
Fortæl det, eller jeg beder hunden om at flænse dit ansigt.
Nej.
Farvel.
Hvor er du kær.
Tak.
Perfekt.
- Er han okay? - Ja. Jeg går tilbage til ham nu.
Elizabeth vil lede. Og sandsynligvis andre.
Er De okay?
- Det er bare lidt arsenik. - Arsenik?
Fortæl mig om ham, før De går.
Efter torturmiddagen fortalte han mig første gang, at han elskede Dem.
Han rystede, fordi han aldrig havde følt noget lignende.
Flere dage efter fik han mig til at smage ting.
Alt stod skarpere for ham.
Skovene dunkede, og østersene var en havbølge.
Jeg ved snart ikke.
De havde udslettet den gamle verden, han kendte -
og udskiftet den med en glitrende ny.
God historie.
- Burde De gå til Vinodel? - Jeg sover det væk. Eller ikke.
Fortæl Paul, at jeg elsker ham.
De kender ham. Pugatjov.
- Hvordan har han gjort det her? - Hvad mener De?
Han har fået titusindvis til at sætte deres liv på spil for ham.
Han var lidt af en tåbe.
- Marial sagde, han havde talegaver. - Hvor ved hun det fra? Jeg må gå.
- Hvor blev den hund af? - Pis. Grigor. Han slår dig ihjel.
Det er et problem.
Ja, det er en pistol. God fornemmelse.
Hej, det er mig. Lige et par ting.
Jeg flår Deres luftrør ud og drikker af det.
- Eller vi bliver venner. - Venner?
- Er De sindssyg? - Vi sørger begge.
Vores ven døde. Personligt føler jeg en form for skyld.
Ja, fordi det er Deres skyld!
Måske er det derfor. Et udfordrende venskab er den bedste slags.
Jeg tager en hammer og slår Deres kranie i småstykker meget langsomt.
Okay. De er ikke klar til at lytte. Modtaget.
De er ulykkelig. Jeg er med. Det er jeg også.
- Men vi må lære at leve sammen. - Eller ...
- De er sjov. - Jeg brænder Dem levende!
Jeg har altid syntes om Dem.
Pis!
Paul er alt. Paul er alt. Paul er alt.
Pis.
De har set ham, ikke sandt?
- Hvad? - Pugatjov.
De sagde, han havde talegaver. Da De var tjenestepige.
- Ja. - Nej. De har været til et møde.
Ja. Jeg lyver ikke for Dem længere.
Tak for det. Og?
Jeg kan ikke forklare det. Han ...
Han har øjeblikke, hvor man føler, at han forstår.
Måske bør jeg opleve de talegaver for at forstå det.
Lad os gå. Skal vi?
Gør en karet klar til at køre til Moskva.
- Jeg bad dig vente. - Sig det til hunden.
Hvad laver De her? Hvor vover De?
- Se. - Hun gav ham til Grigor.
Gav hvem til Grigor?
- Tak for Deres tid. - Paul?
Det sagde vi ikke. Vi ville bare hilse på.
Det er okay.
Jamen altså.
Skoven er ikke det sikreste sted for dig, nu jeg tænker over det, Paul.
- Er du okay? - Pelset.
Ja, han var pelset.
Stikker De af?
- De antændte ilden, og så ... - Jeg slukker den.
- Jeg er meget vred på Dem. - Gør det igen.
Ikke hvis De nyder det.
- Den kan stadig reddes. - Hvad er Deres plan?
- Jeg dræber ham. - God plan. Er De i stand til det?
Vil De ikke hellere tungekysse ham og tegne hjerter på ham?
Og fik De Paul tilbage?
De gør heller ikke Deres del.
Vi er tæt på at miste alt på grund af Dem.
Så lad mig komme i gang.
Æggende.
Der sker lidt, Paul.
Det er jo Rusland. Der sker altid noget.
Det bør du vide. En flok mænd vil dræbe din mor -
for en mand, der foregiver at være din far.
Og alle vil have dig ordineret. Men det vil gøre dig til et mål.
At blive ædt af bjørnen vil være en velsignelse.
Det ønskede din far ikke for dig. Så det kommer ikke til at ske.
Vi er i sikkerhed her, du og jeg.
Spis din foie gras.
Jeg kom for at tilbyde en returkamp med min tunge.
Jeg har drukket hyldebærsaft, der gør den blød og smidig.
- De prøver altid, Vinodel. - Jeg er videnskabsmand.
Jeg eksperimenterer, til jeg finder formlen.
Det beundrer jeg.
Men De ser stadig længselsfuldt på den store mand. Hvad gør vi ved det?
Hele mit liv ændrede sig, den dag jeg mødte ham.
Alt hvad jeg ønskede blev erstattet af at ønske ham, og hvad han ønskede.
Hører jeg fortrydelse?
Nej. Men måske skulle jeg ændre retning og finde min egen vej.
Det kunne De gøre sammen med mig.
Muligvis.
Hørte du det? Dit bredryggede røvhul.
Peter! Peter! Peter!
Godaften, Moskva!
- Er De okay? - Ja.
Vi er marcheret herind på en bølge af kærlighed til mig, Peter 3.
Peter! Peter! Peter!
Jeg kunne lytte til det hele natten.
Vi bør opfinde en klokke, der ringer mit navn.
Folkens! Er I sultne?
- Ja! - Vagtel og aioli.
- Huzzah! - For helvede da.
- Det er meget ham. - Ja.
Den mangler citronsalt.
- Han bruger saltet. Det røvhul. - Katarina, de flår Dem levende.
Jeg sørger for mad og næring til mit folk -
modsat den stridbare tyske hore med hekseansigt.
Hekseansigt?
Hun blev bragt hertil af den nuværende patriark -
som er i djævelens sold.
Vi må dræbe ham for at bevare den russiske kirkes renhed.
- Jeg elsker Gud! - Gud! Gud! Gud!
- Hvor meget elsker I vagtlen? - Vagtel! Vagtel! Vagtel!
Alvorligt? Forbandede idioter.
Nej, hun var pisseligeglad med os. Vi var ...
Nej betyder nej, kejserinde!
Så jeg siger, at nu er det nok!
Jeg får ham herud, og De propper ham ind i kareten.
Eller jeg kunne få ham herud. Deres hænder ryster.
Se.
Som Moses' stentavler.
"Du må ikke myrde." Tag ham i live.
- Galskab. - Ordrer.
- Ordrer? Stjal De ikke hæren? - Jeg henter ham. Se efter.
Vent i kareten, mens jeg gør det.
Det var en ordre fra mig, den øverstbefalende.
Honnør er frivilligt. Jeg styrer med hård, men afslappet hånd.
Peter! Peter! Peter!
Nu skal I høre noget skørt. Kom nærmere.
Jeg elskede hende af hele mit hjerte.
I et minut lod jeg hende have kongedømmet i hænderne -
og for det undskylder jeg og beder om jeres tilgivelse.
I har alle prøvet at blive snydt af jeres hjerte, ikke?
- Jo! - Men så skete der noget.
Jeg var ude at ride og så en hytte og et gammelt par, der intet ejede.
De havde kartofler og brød og inviterede mig til at sætte mig.
Og vi spiste. Vi drak vodka -
og sang og kiggede op på stjernerne på Guds russiske himmel -
og jeg så dem i deres dybblå øjne, og noget i mig gik i stykker.
Jeg blev overvældet af kærlighed og vished om, hvad mit folk behøvede -
og at de var Ruslands rigdom.
- Ikke guld og silke. Dem. - Ja!
Pis.
Det russiske folk. Mit folk!
Rusland! Rusland! Rusland!
Jeg fortalte Katarina om min åbenbaring, og ved I hvad hun sagde?
"De lyder som folk, der burde være døde i livmoderen."
Da så jeg, at vores kærlighed var falsk, og at hun hadede os!
Og da greb hun en kniv, som hun leende stak i mig.
Lad os tale om Paul. Hun holder ham fanget.
Måske er han død, og hun har brugt hans hud til en håndtaske.
Hun skal dræbes eller knæle ned foran mig.
Ja, det er en metafor og også en vits om at sutte pik. Huzzah!
Jeg vil genskabe vores land, dræbe de udlændinge, der ser os i øjnene -
bygge de højeste tårne i verden og sende skibe for at stjæle -
al guldet og alle vaskebjørnene fra Amerika.
Vi vil få slaver sendt hertil, så ingen russere skal tjene.
Vi skal alle betjenes!
Det hele er løgn.
Sådan skal en middag slutte. Med en sækfuld hoveder!
Grev Volpov, De er den første.
Se lige hans bue.
Hertuginde Pastanak. Hendes øjne er stadig åbne.
En lynrunde. Mikalov!
Lebedev! Fru Nikitin! Hun har stadig øreringe på.
- Dræb hende! Dræb hende! Dræb hende! - Katarina! Katarina!
Dræb hende! Dræb hende! Dræb hende!
Tekster: Helle Cathrine Østergaard Iyuno