Jesi li razmišljala šta ćeš reći?
Petar je mrtav. On je prevarant.
Imamo i pamflete. -I jebenu Katarinu Veliku, sudbonosnu ženu.
Inteligentnu i razboritu. -Slasnog tela. -Pamet je bitna, kučko!
- Baš si glupa. - Svađate se kao pas i mačka.
Uvek sam mislila da te jebanje s istim muškarcem zbliži.
Radi li Grigor ono s dva prsta i vibracijom koja bruji?
Razumem. Naučila sam ga to na uvodnoj orgiji za 16-godišnjake na dvoru.
Radi to. Veoma je...
- Čudno je kad to radi. -Zvuk je čudan. - Kao limena muzika.
U zanosu si i onda odjednom počne: "Bam, bam, bam". -"Pam, pam, pam."
"Pam, pam, pam, pam, pam-pam-pam-pam-pam."
Ali odlično kreše.
Nema na čemu.
Stigli smo. Ne znam šta bih drugo rekla.
Setiću se već nečeg. A možda i neću. Ma hoću.
Imate li kumkvat? Jede mi se.
- Kresni ih očima ako možeš. - Naravno da si to rekla.
VELIKA
POVREMENO ISTINITA PRIČA
SUDBINA
- Kreni! -Ovo je bilo žestoko, jebote! - Jebena nemačka kurvo!
Baciću ti leš pred Petra!
Hvala. -Ti misliš da sam ciljala njega. -Dobro si.
Stvarno me mrze.
Stvarno ne treba da me tešite.
Nije pomoglo kad sam prestala da govorim i počela da plačem.
Nanjušili su slabost.
Za Petra!
Neki muškarac trči uz kočiju. Da ga upucam ili da čekam da se umori?
Upucaj ga.
Vidite? Ipak možete da se slažete.
Ne prestajem da mislim na to. -Jer smo ovde danima i natežemo se.
Ne mogu da ubijam svoj narod, Agnes! To je za poštovanje. -Razumem.
Oim dela kad smo skoro vratili Švedsku, a ti odustao zbog krvi.
I sad se krijemo u sobi, a kad god uzmem viljušku u ruku,
poželim da ti je zarijem u tu facu!
Vidiš? Natežemo se!
Trebalo bi da izađemo. Nešto se događa, jebote!
Ne znam baš. -Da je htela da nas ubije, već bi to uradila.
Upravo tako. Ona ne želi da nas ubije, ali drugi bi mogli!
Imam dobar predosećaj. Mislim da je "Hugolend" još u igri.
To je vizionarska ideja. Ja predstavljam budućnost!
Niko to ne očekuje. Ja nisam neki stari kralj. Ja sam...
Drugačiji.
Osećam se začuđujuće dobro. Kao da nas nova budućnost čeka.
- Mrzim te! - To je nemoguće. Idemo.
Hugo!
Šta nam je činiti? -Pridružićemo se Petru. -Petar je mrtav!
- Siguran si? -Navodno. Jeste! - Ona kaže da jeste, ali nema tela.
Elizabeta je navodno odlučila da ga neće vratiti.
- Ja mislim da je Petar živ. - To je njegov dvojnik, Tatjana.
Ima smisla. Bio je ovde kad je ustanak počeo. -Misliš?
Ili je to bio dvojnik jer je on otišao, a ona ga je pokrivala? -Jebiga!
Zanimljivo... -Misli o onome o čemu oni ne žele da misliš, Arkadi.
Ne razumem baš, ali... -Znači da odlazimo. Pridružujemo mu se.
Pugačov je zauzeo Moskvu.
- U redu. Zahvaljujem. - Molim? Čuli ste me?
- Jesam. Pugačov je zauzeo Moskvu. - Jebote! Katarina!
- Petrove, upucaj ih. - Dobro. Glava ili guzica?
Jednu u glavu, drugu u guzicu. -Neko joj mora pomoći. -Ne neko! Ja!
Ionako moram da nahranim Maksima.
Čudno, ali slatko.
Elizabeta?
Moramo pomazati Pavla. Petrov je sin, a Katarina je u nevolji. Delujmo.
- Ne pokušavaj da me izigraš. - Zar nisam u pravu?
Spremno je?
Šta to izvodiš?
- Nije ono što misliš. Reč je o igri. - Nisu napunjeni?
Pa... jedan bi trebalo da bude.
Ovaj. Zanimljivo.
Dobro si?
Iskreno, malo se brinem za tebe. Iako ne mogu da shvatim zašto.
Nije smešno! Šta se događa?
Ne shvataš ozbiljnost situacije! A sad još i ovo? Saberi se!
Pokušavam. -Pa uperiš sebi pištolj u glavu? -Samo testiram.
Kad sam došla u Rusiju, osetila sam nešto. Sudbinu.
Ili sam to umislila. Da pobegnem od činjenice da me Petar nije voleo.
Ako mi je suđeno, neću izabrati pogrešan pištolj.
To je suludo! -Ako mi je suđeno, Pugačov neće pobediti.
Ako je zabluda, ljudi će me mrzeti. Što i rade. A on će uspeti i pobediti.
Opako ću te protresti u nadi da će ti se neke stvari složiti u glavi.
Znam da nije dobar trenutak za ovu egzistencijalnu krizu.
Sad si odjednom postala nesigurna u to? Ovo je grozan trenutak, jebote!
Ali to je u meni.
Zapravo, ne osećam se kao da jeste. Pogledaj Petra.
Imao je neku priču o svojoj sudbini, ali to nije bilo to.
To je bila zabluda koja ga je odvela u smrt. -Ali ti nisi on!
- Po čemu sam ja drugačija? - Ti imaš sudbinu! -Smešno. I istinito,
sudeći po današnjim pištoljima.
Gde je Pavle?
- Na sigurnom. -Stalno to govoriš. - Ne želim da ga upletem u ovo.
Ali rođen je u ovome! Nema izlaza ni za koga od nas!
Dobra jabuka!
Moramo ga pomazati!
Ne.
Ljuta si? -Tresem se. Kao i tvoja vladavina. Pugačov glumi Petra
i priča ti da si nelegitimna. Moraš pomazati Pavla da bude deo loze.
Razmisliću. -Večeras je u Moskvi. Nema vremena za razmišljanje.
Dozvoli da ti pomognem. Znam šta treba učiniti.
Izgleda da uvek znaš. Zašto ovaj presto nije tvoja sudbina?
- Sve ti sjajno ide. -To nije za mene. - Služiš tim muškarcima.
Ali zašto ti to ne bi mogla? To nije u tebi ili nisi razmišljala o tome?
Jesi li ikad razmišljala o tome?
Katarina, razmišljam samo o tome da ti ostaneš živa i da ne moramo gledati
kroz prozor kako dolaze u palatu da nam preseku blede vratove.
Pomaži Pavla i sredi Pugačova.
Svi misle da je on Petar.
Ako ga ubijem, misliće da sam ubila muža.
Ne želim to da priredim Pavlu.
A ni Petru.
Hteo je ostavštinu.
Ovo ne sme biti to.
O, bože...
Teško je, zar ne?
Biti bez njega.
Svugde gde ga nema.
A to je...
Svuda.
Da.
Marijel, odveži me!
- Grozna si žena! -Spasavam ti život. - Moram da popravim stvar.
Tvrdio sam da sam ga ubio i ispao sam budala. -I izgledaš tako.
Neverovatno!
- Mislio sam da nam dobro ide. - Sećaš li se da si ti dete?
Ja sam ti suprug i moraš me poštovati!
Stvarno bih voleo kad bi me odvezala, dušo.
Marijel!
- Jao, sjajna si! - Budi kao on!
- Tatjana, ti si kao svila! - To! I oduvek me želiš!
Oduvek te želim. Ti si...
- Kao breskve sa šlagom leti. - O, da! Pričaj mi o hrani! To!
- Kao sos stroganov si. - To!
Kao sufle si.
Je li neko video Pu... Odnosno, cara Petra?
Arkadi! Moj najbolji drug i desna ruka! Svašta smo zajedno prošli! -Da.
- Da. To sam ja. - Prijatelji, šta kažemo?
Petar! Petar!
Oni je mrze. Pugačov je u jebenoj Moskvi.
- Izrezbariće nas ko figure za šah. - Ako je u Moskvi, sledeći smo.
Zato sam to i rekla. Slušaš li me uopšte?
Grigore?
Grigore, čuješ li me? -Mislim na Pavla. -Svi mislimo na njega.
Mora ga pomazati. -On to nije hteo. Neće da ga pomaže!
Stiže Marijel. Da vas upozorim tokom ovog izdajničkog,
- ali uzbudljivog razgovora. - Ne prisluškuj!
Moram vam reći, gđice Dimova, vaša strast je...
- Hvala, Petra. - Bogami ćete mi zahvaliti.
- Stvarno sam pogrešila s njom. - Grigore?
Da razgovaramo? -Mi razgovaramo. U braku smo. Imaš Maksima.
- Upravo sam ti spasla život. - Stvarno? -Ceo dan se kajem.
Zbog ovoga ću se najviše kajati. Grigore... -Ne znam šta se događa.
- Ne možemo samo odustati od ovoga. - Možete. Ako želite tuđe mišljenje.
Umukni! Grigore... -Svi nešto govore. Ali to su samo reči.
One samo lete okolo i više mi ništa ne znače. -Petar je mrtav. Mi nismo.
Odsad su za mene svi mrtvi. Briga me za vas.
Bogami. Ponekad impulsivno i nepromišljeno reaguje.
- Bude neočekivano i uvek ovlažim. - Mislio je na tebe. Ne na mene.
Misliš? Suzice u tvojim očima kažu drugačije. -Hoćeš li više odjebati?
Neću! Zato što živim ovde sa svojim suprugom!
Sklanjajte se s nje!
Ostanite tako.
- Šališ se? - Moram li da vas podsećam?
Hajde, onda.
Dobro jutro, Pavle! Kako si spavao?
Nemoj to da jedeš! Doneo sam mnogo hrane.
Ukiseljene orahe, golubije grudi, sireve s ukusom guzice
koju je tvoj tata obožavao i mleko s votkom.
Ura!
A dok se ti gostiš... tako je.
Tvoj tata je obožavao muziku.
Voleo bih da to prenesem i na tebe.
Ti jedi, a ja ću svirati.
Petar! Petar!
- Još jedna pobeda, prijatelji! - Ura! -Petar! Petar!
I nastavićemo da pobeđujemo
jer ja sam pravi car Rusije, od Boga izabran! -Ura!
A Katarina će uskoro biti uništena jer je donosilac zla.
Niko to ne zna bolje od mog druga Arkadija Vasiloviča!
Srce mi je zaigralo što sam opet sa svojim prijateljem, Petrom Trećim!
Moramo ovo proslaviti! Sutra, zajedno s hiljadama braće,
- idemo da povratimo ovu jebenu zemlju! - To!
- Probudi se, govno debelo! - Živeo!
Svi se lepo obucite.
- Jebaću sve koji to požele! - Ja bih!
- Gde je Žan Pjer? - Da li neko hoće palačinke?
- Malo sam uznemiren. Rekla si jednom. - Sve je to politika, Arkadi.
Georgina je to radila za Grigora, a ja za tebe. -Znaš da to nije on?
Znam. Valjda. Ali konačno smo drugi. Nema na čemu.
Predjela, guščja pašteta, ostrige i onaj sok od roze luka.
Arkadi, prođi jelovnik sa Žan Pjerom.
- Petar! -Naravno, Petre! - Petar, Petar! -Ura!
Tvoj tata je imao sebi svojstven zvuk koji ja, nažalost, ne mogu proizvesti.
Nikad nećeš pojmiti tu lepotu.
- Pička! - O, ura, Pavle! Hej!
Mleko s votkom.
Da! Da!
- Predivni krvni ugrušci! - Drago mi je što se zabavljaš.
Treba mi nešto protiv bolova. Votka mi ne pomaže.
- A da te ubijem? - Smešno.
Tri tablete dnevno i proći će ti za mesec dana. -Molim?
Ne. I otac mi je imao ovo. Umro je od ovoga.
Pre nekoliko godina smo otkrili lek.
Da ste čitali pamflete, znali biste. Ali naravno da jebeno niste.
Razumem. Mislio si da ćeš umreti pa si sve sjebao.
Sad je Petar mrtav, a ti više nisi vojnik. Pouka je da čitaš pamflet.
Iznenađen sam da nije ubila tebe i Huga, ali mislim da ni njoj nije dobro.
- Da li bi se Elizabeta udala za mene? - Jebote, ti... -Dugo je znaš.
- Znao si nju i Petra Velikog. - Ne umirem?
Utvrdili smo to i prešli na novu temu. Hoće li ikad pokopati tog čoveka?
On je bio bog, ne čovek. -Lečio sam mu genitalne bradavice. Bio je čovek.
- Jebote! - Osećaš se kao glupan.
- Da. - Za to nemam lek.
Ne umirem!
Ignorisaću činjenicu da si koristila mnogo jezika.
Lažni Petar je navodno zauzeo Moskvu. Imam neki veliki...
- Deža vi? - I ti isto? -Da.
Sranje! Treba nam neki prijatelj.
Znaš koga ne ubijaš na dvoru?
Korisne ljude.
Ne možemo otići Katarini jer nas je možda zaboravila,
pa se onda podseti i odeče nam glave. -Dobra ocena situacije.
Onda... koja nam je najbolja opcija?
Nešto pogrešno radim? -Nekoliko stvari. Neke su vezane za gipkost jezika
i nedostatak naglih kružnih pokreta koji bi izazvali drugačiji osećaj
i na kraju me doveli do orgazma.
Ali nije to. Nego...
Katarina, ovaj ustanak, ja, Petar...
Gde je Pavle?
I hoće li me na kraju raskomadati na šnicle za Kozake?
- Pomalo fascinantna smrt, zapravo. - Zaprosio bih te posle orgazma.
- Molim? -Možda sad nije čas. - Nikad nije, ako te već zanima.
Nije?
Nije. -Nije? Možda tu tvoju crnu rupu može popuniti ljubav dobrog lekara.
- Volim samo jednog čoveka. - Petar Veliki je mrtav. Ti si živa.
Ja sam živ. Ako popravim kružne pokrete i gipkost jezika,
mislim da smo ddobar par. -Nije trenutak? -Ne. Hvala, Vinodele.
- Možeš da ideš. -Razmisli. - Neću.
- Hugo, kako noga? - Vrlo bolno. -Sjajno.
Razmišljali smo o tome šta možemo ponuditi Rusiji.
Samoubistvo bi bilo sjajno. Nažalost, Katarina je neobično neodlučna.
- Ostaviće nas u životu? - Možda i neće. Čudna je.
Ona ima jebenih problema. Iskusio sam ustanak i imam mišljenje o tome.
Niko u ovoj palati nema iskustva kao kralj, zar ne? -Propali kralj.
Znam sve zamke i greške koje treba izbegavati. Zabavan, sjajan strateg,
jebeni lukavac, pridobio rusku vojsku. Bolna tačka vredna spomena.
Isto tako, dosta sam dobar ljubavnik.
S vremena na vreme. Međutim, očigledno vas Vinodel nije zadovoljio
i, kao što možete primetiti, brz sam na jeziku i vešt dole.
Mogao bi da vam posluži neko kao ja. -Istina. -Sjajno!
- Da vam onda poližem pičku ili... - Nađi Pavla. -Fantastično!
Agnes, ti možeš da ostaneš.
Uhvatićemo ga i nagoditi se s njim. Pitanje je, Petrove, kako ga uhvatiti?
Dve stvari. Nisam za hvatanje. To će podstaći njegove pristalice
da napadnu Sankt Peterburg i oslobode ga. -Već je odlučeno. Misli to u sebi,
- ali ne govori naglas. - Planira skup u Moskvi.
Umesto napada koji će postati krvoproliće za nas,
miliciju, životinje i ulične prodavce, izolujmo ga na pozornici i upucajmo.
Mora da umre ispred njih. Niko neće znati ko je to bio.
A da slušaš moje naredbe? -Dužnost mi je davanje pametnih i iskrenih saveta.
Stvarno si samouveren. -Ima to u sebi. -Zato što sam jebeno zgodan
pa mi je život lakši, kao što sigurno znate.
Odrastao sam uz brojne prilike i žene i pripisivao sebi zasluge za to,
ali jednog dana sam se zapitao. Ubrao sam ljiljane
od kojih sam dugo imao grozan osip po licu i upalu očiju.
Kao što sam i očekivao, to je stalo.
Shvatio sam da će me pamet i disciplina gurati dalje.
S druge strane, nedavno mi je neka šeprtlja jebala verenicu pa eto.
Skrenuli smo s teme. Sviđa mi se njegov plan o ubistvu.
Mogu li nešto da te pitam, Petrove?
Kad si na bojištu, dok meci lete oko tebe, ljudi umiru, a mogao bi i ti,
kako ti gledaš na to? Kao na neizbežnu smrt, sudbinu? Šta?
- Sreću. Jebeno glupu sreću. - Stvarno? Ne verujem u sreću.
- Znam da nisi htela da me vidiš. - Još ne želim. -Stvarno mi je žao.
Bio sam budala. Glupi deda opčinjen pričama o tome kako moram živeti,
kako moram umreti. Izneverio sam te. Kajaću se do kraja života.
Mislio sam da se sudbina konačno dočepala ovog starog konja.
Međutim, ispada da ću još jebeno dugo živeti jer ne umirem.
Zato pratimo Vinodelove pamflete i uštedimo sebi brige.
Jebeno glupa sreća. -Ili logika koja nalaže da se ode lekaru zbog bolesti.
- Čudesno, stvarno! - Kako god bilo, odlične vesti.
Lakše mi je kad znam da je tebi sad lakše.
Čuo sam da je Pugačov zauzeo Moskvu. Znam šta nam je činiti.
Baš mi je drago zbog vas, ali imamo sve pod kontrolom. -Čuj moj plan.
Treba vam živ. Nek svi znaju da to nije Petar,
nego neki glupi, jadni Kozak.
Zamenite njegov život za turneju na kojoj će priznati da nije Petar Treći.
- Tako će uništiti sve što je stvorio. - To i ja mislim. -Puno je rupa.
- Petrove, pratimo Velementovljev plan. - Ako on bude živ, biće i ustanak.
- Bez njega ostali neće znati šta će. - Ako ga ubijemo, misliće da je Petar.
Pavle će se uvek pitati šta je bilo s tim. -Da.
Uzećemo Velementovljev plan. Petrove, realizuj ga. -To je moj plan.
- Mogu ja da ga realizujem. - On vodi vojsku.
- Drago mi je što si živ. - Dobro... -Idi.
Na dvoru u Moskvi vladaju napetost i strah.
Trebalo bi da razgovaraš s njima i smiriš ih.
Bez dugih pauza i plakanja, nadam se.
- Taj fatalizam će ti doći glave. - Možda i neće.
Kad čujem sve ovo, mislim da je Petrovljev plan bolji.
Ti samo hoćeš da ubiješ Pugačova jer te podseća na Petra. -Nije istina.
- Ružan je i prokleti je nitkov. - Očigledno je da ga ljudi slušaju.
- Šta bi to trebalo da znači? - Da, Marijel, kako to misliš?
- Ima ono nešto. - Kako ti to znaš?
Ja... bila sam služavka, jebote. Ponekad smo se sretali.
- Nisam znala. -Ni ja. - Govori, Marijel. -Ništa bitno.
Ima ono nešto. Dobar je govornik. Ljudima se to očigledno sviđa.
Ali sviđa mi se ovaj plan. To hoću da kažem.
I ja sam dobar govornik.
Ispuni nosić Pavlovim mirisom, psiću. -Najbolji tragač za leševima.
- Nalazi i žive? -Nikad nismo probali. - Šta će vam?
To je privatna stvar. Sutra mi ga vratite. Biće mnogo leševa na dvoru,
zahvaljujući onoj ludoj kučki.
Smem li da kažem nekoliko reči?
Znam da su ljudi zabrinuti i da vlada panika zbog onoga u Moskvi.
Ali želim da znate da šta god da se desi... desiće se.
Imamo plan. Onaj čovek, Pugačov. Ponavljajte za mnom.
Pugačov, a ne Petar Treći.
Pugačov, a ne Petar Treći. -Važna stvar koju će cela zemlja znati.
Biće uhvaćen i pretnja će nestati iz naših života. Pobedićemo.
Hvala, Georgina. Lepo rečeno. Opušteno popijmo čaj i pojedimo kolače,
- pošto predstavlja slabu pretnju. - Za Katarinu Veliku! -Ura!
- Gledala je pravo u mene. - I još gleda.
Hugo, Agnes i pas.
Želimo da ti kažemo koliko smo tužni zbog Petra. Bio mi je kao brat kralj.
- Sam je birao. - A ti si izabrala da nas ne ubiješ.
- Volela bih to da razjasnim. - Pretpostavljam da bi trebalo.
Ali opet, jeste li vi krivi za to? Pokušali ste da vratite zemlju,
Petar samopoštovanje, a ja svog muža živog. Niko nije uspeo pa...
Svi ćemo patiti.
Hvala, Smolni. Veoma ljubazno.
Bademasto je. Baš ukusno.
Smem li da probam?
Naravno.
Koji si ti idiot! -Ako mislite da sam otrovao caricu, niste u pravu!
Bademasto? Arsenik i bademi. Svi to znaju, jebote.
- Zašto je vi ne ubijete? - Zato što sam pametnija.
Pa, zdravo, mužiću! -Sjajno. Odvežite me, molim. -Pogodno za mladence.
Zar ne? Sećaš se kad si me zaključala u ormar i zabijala eksere u njega?
Odjednom bi jebeni ekser izvirio. Bilo je vrlo napeto.
A tek seks kad sam te pustila.
Malo smo se posvađali. Samo me odvežite.
Ne bih smeo da se mešam u tuđe brakove.
- Moram da piškim. -Pavle je kod nje? - Možda. Odvežite me i reći ću vam.
Reci ili ću naterati psa da te izmrcvari.
Neću.
Zdravo!
Pravi si slatkiš!
Hvala ti.
Savršeno.
Dobro je? -Jeste. Sad ću opet otići do njega.
Elizabeta će ga tražiti. A verovatno i drugi.
Jesi li dobro? -Ovo je od malo arsenika. -Arsenika?
Ispričaj mi nešto o njemu pre nego što odeš.
Sećam se kad ti je posle one večere prvi put rekao da te voli.
Došao je u moju sobu i tresao se jer nikad pre nešto takvo nije osetio.
Danima me je terao da probam stvari.
Sve mu se činilo... nekako izoštreno. Šuma je živnula,
a ostrige su bile kao morski talasi. Ne znam ni sam.
Rekao je da si uništila svet koji je znao i zamenila ga ovim blistavim.
Lepa priča.
- Da odeš kod Vinodela? - Proći će. Ili neće.
Reci Pavlu da ga volim.
Ti znaš Pugačova. Kako mu je ovo uspelo? -Na šta misliš?
Podstakao je desetine hiljada ljudi da se pobune i rizikuju život za njega.
On je idiot. -Marijel kaže da je dobar govornik.
Odakle to njoj? Idem.
- Kuda je, dođavola, otišao onaj pas? - Jebiga! Grigor. Ubiće te.
To je već problem.
Da, ovo je pištolj. Imaš dobra čula.
- Zdravo, ja sam. Nekoliko stvari... - Iščupaću ti dušnik
i koristiti ga kao slamku. -Ili ćemo biti prijatelji. -Šta? Jesi ti lud?
Obojica tugujemo jer nam je prijatelj umro. Imam čudan osećaj krivice.
Zato što ti jesi jebeni krivac!
Možda je to. Zanimljivo. Vidiš? Najbolji su prijatelji koji iskušavaju.
Čekićem ću ti polako stući lobanju na komadiće.
Dobro. Ne želiš da me saslušaš. Razumem.
Jasno mi je da si tužan. I ja sam. Ali moramo naučiti da budemo zajedno.
Ili... -Smešno, sviđa mi se. -Živog ću te zapaliti! -Oduvek mi se sviđaš.
Jebiga!
Pavle je najvažniji. Pavle je najvažniji.
Jebote!
- Videla si ga, zar ne? - Molim? -Pugačova.
- Rekla si da je dobar govornik. - Da. -Ne. Bila si na skupu.
- Da, bila sam. Više te neću lagati. - Poštujem to.
I?
Ne mogu to da objasnim, prosto je...
Povremeno ti se čini kao da te razume.
Možda to moram da vidim da bih razumela.
Idemo.
Hoćemo li?
Spremite kočiju za Moskvu.
- Rekla sam vam da pričekate! - Reci to psu. -Šta to radite?
- Kako se usuđujete! - Vidi!
- Dala ga je Grigoru. - Koga?
Hvala ti. -Pavla? -Nisam to rekao. Došli smo da se javimo.
Sve je u redu.
O, bože!
Mislim da u šumi ipak nisi siguran, Pavle.
- Jesi li dobro? - Dlakavo.
Da, bio je dlakav.
Bežiš?
- Zapalio si vatru i... - Ugasiću je!
- Mnogo sam ljuta na tebe. -Ajde opet. - Neću ako ćeš uživati u tome.
- Još uvek ima nade. - A plan je?
Ubiću ga.
Odličan plan. Možeš li? Bojim se da bi se radije ljubio i mazio s njim.
Jesi li ti našla Pavla?
- Izgleda da ni ti ne radiš svoj deo. - Možda izgubimo sve zbog tebe.
Onda me pusti da to uradim.
Baš uzbudljivo!
Svašta se događa, Pavle. U Rusiji se uvek nešto događa. Znaj to.
Mnogo ljudi želi da ubije tvoju majku zbog čoveka koji glumi tvog oca.
I... svi žele da te pomažu.
Ali zbog toga bi bio laka meta. Bolje da te pojede onaj medved.
Tvoj tata to nije hteo.
Neka odjebu, to se neće desiti!
Ti i ja smo ovde na sigurnom.
Vidi.
Jedi guščju paštetu.
Došao sam da ti predložim novu rundu jezika. Obradio sam ga sokom od zove,
sad je nežniji i gipkiji.
Stalno se trudiš. -Naučnik sam. Isprobavam dok ne uspe.
Cenim to.
Ali svejedno setno posmatraš onog velikana.
Kako da te izlečimo?
Ceo život mi se promenio kad sam ga upoznala.
Sve što sam želela bili su on i njegove želje.
Da li žališ za tim?
Ne, ali možda je vreme da pođem u drugom pravcu, svom.
Možeš to da uradiš i sa mnom.
Možda.
Čuo si? Gade jedan!
Petar! Petar!
Dobro veče, Moskvo!
Jesi li dobro?
Jesam. -Okupili smo se ovde iz jebene ljubavi prema meni, Petru Trećem!
Petar! Petar! -Mogao bih ovo da slušam celu noć!
Treba da izmislimo jebeno zvono koje zvoni kao moje ime!
- Da vas čujem! Jeste gladni? - Da!
- Prepelica u sosu od belog luka! - Ura!
- Jebote! - Ponaša se kao on.
- Da. - Malo soli s limunom.
- Koristi i njegovu so? Kurvin sin! - Katarina, ubiće te!
Ja hranim svoj narod i brinem se o njemu,
za razliku od one šugave nemačke veštice i kurve!
"Veštice"?
U Rusiju ju je doveo sadašnji patrijarh koji je pod uticajem đavola.
Moraćemo da ga ubijemo da očuvamo čistoću ruske Crkve! Ja volim Boga!
- Bog! Bog! - Da li vam se sviđa prepelica?
- Prepelica! Prepelica! - Šališ se? Jebeni idioti!
Ne, jebe se njoj za nas! Mi smo jebeni...
"Ne" znači "ne", carice!
Ja kažem da je dosta!
- Ja ću. Ti ga zaveži i odnesi u kočiju. - Mogu i ja. Tresu ti se ruke.
Pogledaj.
Kao Mojsijeve ploče su. -"Ne ubij već ga uhvati živog." Ludost.
Zapovesti. -Molim? Zar nisi ti preuzeo vojsku? -Ja ću ga. Gledaj i uči.
Budi u kočiji dok ja to obavim. To je moja zapovest. Ja sam na čelu vojske.
Pozdrav nije obavezan. Strog sam, ali opušten.
Petar! Petar!
Evo šta je čudno. Priđite bliže.
Voleo sam je...
Celim svojim jebenim srcem!
Dozvolio sam joj da upravlja carstvom i zbog toga tražim vaš oproštaj.
Glupo srce. I vi ste bili takvi, zar ne? -Da!
Ali! Onda se nešto dogodilo.
Dok sam jahao, naišao sam na baraku. U njoj je bio stari par bez ičega.
Imali su nešto krompira i hleba i ponudili su i mene. Jeli smo.
Pili smo votku... i pevali. Pogledao sam u naše rusko zvezdano nebo
i njihove plave oči...
I slomio sam se. Bio sam obasut ljubavlju
i shvatio sam šta mom narodu treba i da su oni blago Rusije...
Tako je! -A ne zlato i svila. Nego oni! -Tako je!
Jebote!
- Ruski narod... moj narod! - Tako je!
Rusija! Rusija!
Onda sam rekao Katarini za to prosvetljenje. Znate šta je rekla?
"Zvuče kao ljudi koji je trebalo da umru u utrobi."
Tad sam shvatio da je naša ljubav varka i da je ona varalica koja nas mrzi!
Onda je, smejući se, uzela nož i zarila ga u mene!
Razgovarajmo malo o Pavlu. Zarobila ga je!
Načuo sam da je mrtav i da je od njegove kože sašila tašnu.
Biće ubijena ili će pasti na kolena ispred mene!
Da, to je metafora, ali i šala o pušenju kurca!
Ura!
Poboljšaću našu zemlju, ubiti strance koji nas prodorno gledaju,
izgraditi najviša utvrđenja na svetu i poslati jebene brodove da ukradu
sve zlato i rakune iz Amerike! Imaćemo sluge,
ali to neće biti Rusi! Nas će služiti!
- Tako je! - Da! -To!
- Ovo su same laži! - Oduvek volim ovako da završim večeru.
- S vrećom punom glava! - To!
- Grofe Volpove, vi ste prvi!
- To! - Kako sam ga dobro bacio!
Vojvotkinja Pastanak! Još su joj oči otvorene! -To!
Brza izmena!
- Mihalov! - To!
- Lebedev! - To!
Plemkinja Nikitin! Još nosi minđuše! -To!
Ubij je! Ubij je!
- Katarina? Katarina! - Ubij je! Ubij je!
Ubij je! Ubij je!
MEDIATRANSLATIONS