VELIKA
PETAR I VUK
ELIZABETA
- Ne. -Da! -Ne želim se svađati. - Onda nemojte govoriti, samo kimajte.
Dopustite da unesem malo logike.
Ni govora, logika je tup alat za ovu raspravu.
- Smatram da u logici nema mašte. - Unatoč tomu, u sebi ipak ima logike.
Vojska se gomila na švedskoj granici, vaš je nećak na dnu jezera.
Tko je brži?
Oprostite.
Logika ne dopušta upliv osjećaja. Moje isprike.
Nema potrebe.
Bit će poplava suza. Treba biti spreman. -Vidio sam puno suza.
Nekima ste bili i uzrok. -Nažalost, jesam.
Žena me toliko voljela da bi plakala kad bi me vidjela. Bilo mi je žao,
- ali onda je postalo naporno. - Reći ćete mi još o tome na jezeru,
onamo idemo prvo.
Očito je još čvrst. -To procjenjujete svojom glavom?
Tako me otac naučio. -Je li vam ikad palo na um da je to šala na vaš račun?
Dosad nije, ali...
To bi imalo smisla.
To je to mjesto?
Kako da ga izvučemo? -Morat ćemo čekati ljeto. -Ne mogu ga sada ostaviti. -Da.
Mrzim pribjegavati logici... -Ne ide nikamo. -To sam htio reći.
I zvuči uvjerljivije kad netko to izgovori naglas i izravno.
Ja također ne idem nikamo. Ako trebate otići, otiđite.
- Ubit ću vuka za hranu. - Zašto vam vjerujem?
Jednom sam jela sirove vučje kotlete u snijegu s Petrom Velikim.
Prava poslastica.
Volio bih čuti još o njemu. -Ja bih voljela čuti kako ćemo ga izvući. -Da.
Znam! Topovi. Dovezemo ih i ispalimo stotinu kugla.
To bi bilo zabavno i prelijepo. -I dugotrajno jer trebamo sto topova.
Što...
Sviđa mi se.
Prelazimo na tri točke.
Zauzimamo ova sela. Bit će slabi otpor. Tu je element iznenađenja i Šveđani su.
Imaju kralježnicu filetirane haringe.
Samo malo.
Možemo li porazgovarati na tren, Velementove? -Naravno.
Pripremite svoje ljude. Krećemo ranom zorom.
Dobro. Nekoliko stvari sada mi pada na pamet.
Shvaćam da je to s haringom dizanje morala za rat protiv neprijatelja.
Da. Naravno.
Ali oni nisu zaista neprijatelj, zar ne? Evo u čemu je problem.
Ne mogu ubijati Šveđane. -Mi možemo. Jebeno uživamo u tome.
Dobro. -Rekao sam ljudima da uzmu glave kao suvenire. Za moral.
To je zapravo jako uznemirujuće čuti.
Dobro. Novi plan koji odgovara na pitanje:
"Kako zauzeti ovu zemlju bez prolijevanja krvi?"
Ako želiš svoju zemlju natrag, moraš je uzeti.
- Ja sam glavni, ja sam jebeni kralj. - Kralj zna kako ubijati svoj narod.
To su osnove. -Agnes često kaže da sam predobar. -Agnes.
Maštao si o jebanju moje žene dok smo razgovarali o ratu i krizi?
Uvijek razmišljam o jebanju tvoje žene. Ona je u pozadini svake moje misli.
- Dobro da znam. - Idemo. Umrijet ću u palači,
s tvojom ženom na sebi, pijući tvoju najbolju rakiju.
Dok mi pluća ne eksplodiraju. -Ili... Daj mi jedan dan da smislim plan
ili da se suočim s ubijanjem vlastitog naroda. -Ili...
Krećemo ujutro, jer tako jest, a ti uzgoji mesne okruglice dotad.
Kulturološki uvredljivo i osobno ponižavajuće. -Da. Vidimo se sutra.
Naspavaj...
Ili mi daj vremena da smislim plan.
Shvatit ću tvoj manjak svijesti kao slaganje.
Trajat će nekoliko sati da se rastopi.
Ako upali, čut ćemo prasak i imat ćemo rupu.
Zapravo mi opet objašnjavate moju ideju? -Da, imate pravo.
Čudna mi je pomisao da se nalazi ispod nas.
Moj je savjet da ne mislite o tome.
Bit ću u šatoru.
Pojebite me.
Divljački bi bilo idealno. Navedite me da se iskreno bojim za svoj život.
To neće ukloniti bol. -Zapravo, hoće, nakratko. Trebam predah od toga.
Od čega točno? -Ovo čavrljanje je dražesna predigra, ali nije potrebno.
Samo me jebite. -Uvijek me zanima unutarnji život seksualnih partnerica.
Vi ste tako iritantna osoba. -Ljudi mi to stalno govore, ne razumijem razlog.
Izgubila sam nećaka, sina. Prvog sina izvukla sam plavog iz jezera.
I sada još jednog. Dvaput u životu je previše.
Želim da to sve nestane dok me divljački jebete,
- a tijelo mi je uništeno zadovoljstvom. - Moram priznati da znam za vašeg sina.
Bio sam tužan.
Ponuda je povučena.
Zašto si to onda činite iznova?
Vidio sam puno trupala i nešto sam shvatio.
Mrtvo tijelo znači ili premalo i zapitate se za svoju ljudskost
ili previše i pitate se za svoje duševno zdravlje.
Kad mi je sin umro, ležala bih u krevetu i buljila u zid.
Svakog jutra, devetogodišnji je Petar ušao i donio mi sendvič s prepelicom,
koji nisam pojela. Nije ništa rekao, primio me za ruku i sjedio do sumraka.
Samo je bio ondje sa mnom.
A jednog dana rekao mi je: "Bi li ti bilo bolje da ima aiolija u sendviču?"
Nasmijala sam se, zvuk mi je bio stran, nisam vjerovala da dolazi iz mene.
Spasio me.
Doista vam je svega previše. -Doista.
Pa, pozdrav.
Pa to si ti!
Pa naravno!
Da. Pazi na njega na drugoj strani.
I stvarno mislim na pažnju i razumijevanje. Trebalo mu je to.
Pruži mu to sada.
Imaš pravo, moram.
Nešto ste rekli?
To je bio vuk.
Je li bilo kotleta?
Nije ovog puta.
Hura! -Hura.
Čujte, popio je previše sinoć. Znate kakav je, balon ispunjen votkom.
Pa, odgađamo jer smo dobili nove informacije i smišljamo novi plan.
Svi ste poprilično krupni ljudi, zar ne?
Je li to krv? Izgleda kao kompot od maline. -Hugo, pusti me, odmah!
Saslušaj me. Sinula mi je jedna ideja sinoć.
Kao da me sudbina posjetila.
Gledao sam u nebo i zvijezda je eksplodirala
i, dok sam gledao taj prizor, ideja se oblikovala.
Ubit ću te, pizdo! -Saslušaj me, nastoj me ne prekidati.
Ova granična zemlja, švedska vibra, ruski teritorij. Nenastanjena.
Mogao bih se ustoličiti tu. Moje kraljevstvo. Nitko ne umire,
pokrećemo naciju od početka i nazivamo je...
Hugoland.
Dobro. Što misliš?
Upucat ću te u oči, muda i nosnice.
Dobro, sebičan si čovjek, shvaćam. Trebam se obratiti toj tvojoj strani.
Agnes dođe. Živimo u čudnom trojcu blaženstva. Izgradimo divnu palaču.
A ti umireš kao drugi kralj u svojoj zemlji,
dok je Agnes na tebi.
A to je kao da si obavijen čvrstim baršunastim stiskom.
A kad oboje svršite, grli te pogledom koji govori
da će te jednog dana ubiti to što radite.
To je poseban osjećaj. Sada možeš samo zahvaliti i klicati od sreće.
Ti si...
Idiot.
Što ako sam genijalac?
Mogu zauzeti Švedsku. To sam došao učiniti. -A možda...
Umireš u rupi izvan Stockholma, s bajunetom u šupku i sličiš lizalici.
Mrtav car je samo mrtav čovjek. Ni za jednog se ne vrijedi smrznuti.
Spremna sam.
Odlično odijelo.
Ali vi ne idete unutra.
Ne možete biti prva osoba koju će ugledati. Ne poznaje vas. -Ja...
Ne mogu proturječiti tomu. Bez obzira na mnoštvo logičnih protuargumenata.
Nemojte se utopiti.
Bilo bi prenaporno za objašnjavanje.
Hvala. -Nakon trideset sekundi, povlačim vas gore.
Sranje!
Isuse! -Našla sam još jednu rupu, ondje.
A, da.
I pronašla sam njega. -Dobro.
Jako je duboko, mislim da ga konj zadržava dolje.
Možda, ako se spustim s užetom s utegom... -Ostavit ćemo ga ondje.
U redu. Sigurni ste?
Izgledao je prilično spokojno.
Kao da jaše naglavačke na kakvom plavom oblaku.
I želim ga se sjećati kako me drži za ruku i jede sladoled
i kako baca psa s krova. -Psa? -Da.
Ostavite me samu na trenutak.
Naravno.
Lijepo mjesto za slijetanje, dušo moja.
Sada te ostavljam, ali znaj da te uvijek nosim sa sobom.
Jecat ću dok mi se rebra ne polome,
a to je u redu jer ionako nikad više neću udahnuti punim plućima.
Radost koju si mi donosio... Ajme.
Više nego dovoljno.
Dobro. Odavde dovde jest pristup do rijeke i mora.
Nikad neće pristati na to. -Bit će to primjer onoga što želi. Probna zona.
Čekaj. Mogu joj reći da ćemo tu zonu posvetiti Petru.
Dobro. Jadan jebeni klinac. -Ostanimo u budućnosti, može? Ondje je ljepše.
Nećeš je navesti da pristane.
Naveo sam tebe i Petra da joj ukradete jebenu vojsku. -Gospodo!
Ruska carica želi svoju vojsku natrag.
O, Isuse! -Stvarno?
Još sam ljuta i tužna. -Umirite se ili ću vas ustrijeliti u glavu.
Moj je posao dovesti ga živog, a svoj ću posao obaviti. -Razumijem.
O, Isuse!
Znate što? Prileći ću malo.
Hajde, pucajte! U čelo, ako može.
Ne vraćam se. -Uzjašite, generale. Idemo kući.
Sam ću onda.
Molim vas da slušate zapovijedi. Budite časni ili ćete me strašno razočarati.
Da ne spominjem vašu vječno nemirnu dušu na drugom svijetu.
Mislim, to bi baš bila usrana gnjavaža.
Žao mi je.
Zbog Petra.
Nikad si to neću oprostiti.
Marili ste za njega, čak i kad je bio stravično okrutan prema vama.
Sjećam se da sam jedanput pao u nesvijest od pića, kad sam se probudio,
prekrio je cijelo moje tijelo tijestom.
Ležao sam pokraj plamteće pećnice.
Nikad nisam saznao je li me kanio ubaciti onamo ili se zafrkavao.
- Bio je jedinstven. - Da. Hura tomu.
KATARINA
Ispočetka. Svirajte opet!
Zdravo. -Zdravo. Dođi na doručak.
- Proglasila sam dekret o rastavi. - Dvor bruji o tome. I o... Naravno.
Možeš izgovoriti njegovo ime. Petar. Ta riječ stalno mi prolazi glavom.
Petar. Petar...
Ispočetka.
Naša pjesma. Jednom mi ju je pjevušio. Skladat ću našu glazbu u glavi, sad...
O, Katarina.
Ne diraj me. Moram se i dalje kretati jer dolazi tama i želi me utopiti.
Želim joj to dopustiti, ali ne mogu ili... -Žestoko.
Dođi. Naredila sam da izgrade sobu za doručak kraj novog stana. -Što?
Toliko sjećanja na žestoke bitke vicem i klitom ondje. Glazbenici, slijedite!
On je preda mnom i vidim mu zvijer u očima, to je borba na život i smrt.
Ili ja ili Pugačev. Muškarac protiv muškarca.
Napada me, pokušava zamahnuti nožem, ja ga izbijam iz njegovih ruku.
Nosio sam čizme na petu pa je bilo jednostavno.
Zatim podižem pištolj. Nišanim ga.
"Maksime, elegantni gospodine, molim vas, nemojte, imajte milosti!"
Spustio sam pogled prema njemu i rekao sam: "U Maksimovu srcu nema milosti."
Maksimovski. -Drag si i poseban dječak.
Zdravica carici! Oslobodila je žene posvuda! -I muškarce.
Ima stolaca. -Volim sjediti na nečem tvrdom. -Naporna kurvo!
Marial je čekala u kočiji, na straži. I ona je junakinja.
Dijelimo sve, kao pravi bračni par.
Jedan dan. Cijeli jebeni dan tajila nam je njegovu smrt.
Lažljiva kuja!
Želite li da vam donesemo svinjetine? -Da. Ne! Ne.
Kao djeca, Grigor i ja izmislili smo jezik koji smo samo mi mogli razumjeti.
Bili smo potpuno ludi.
Ispočetka, George. Reci sve to ispočetka.
Kad... Kad smo bili mladi... -Nisi tako počela.
Kad smo imali 14... -Trebamo ići.
Ured za rastave otvara se i umorna sam od sjedenja. Uzmite tanjure ako želite!
Ispočetka.
- Volio je ovu skladbu. -Da. - Tiho, obje, da mogu slušati.
Živjela carica! -Živjela! -Vole vas, oslobodili ste ih. -Hvala vam, carice.
Tolike ste izbavili od nesreće. Tko zna s kakvim su kujama bili u braku.
Dame i gospodo dvora, danas je velik dan. Slobodni smo od naših veza.
Ako ste u nesretnom ili nasilnom braku,
više ne morate umlatiti supružnika kamenom,
nego samo ispunite obrazac u tri kopije i zavežite ga vrpcom.
I veza je razvrgnuta.
Hura. -Hura!
Nedostaje mi moj suprug.
Moje šokirano srce kao da ne želi više kucati.
Ali kucat će. Jer vi ste moja ljubav i moja sudbina. I...
I tako, ured je otvoren.
George, daj jedan primjerak Grigoru, molim te.
Ili želiš sačuvati svoje dostojanstvo i dati mu sama?
On i ja... -Imali ste svoj jezik, bla-bla-bla...
Volim nebo. Gledati u njega. Oduvijek sam voljela.
Vidiš stvari, nisam ga gledala dugo vremena.
Samo sam prestala. Nemam pojma zašto.
Pogledajte onaj oblak u obliku antilope.
Katarina... -Ne možeš gledati i govoriti istodobno, George.
Istina. Dovraga, George. -Ispričavam se.
Ne. Ja se ispričavam. -U redu je.
Mislila sam da ću osjećati nešto. Rastava. Ljubav naroda.
Pravo postignuće.
I jest.
Promijenit će živote.
Sranje! -Milostivi Bože. -Muž je predao papire za rastavu.
Sranje!
Ne! Unutra ili ću te dati strijeljati!
Ostavio me bez ičega! -Odmah!
Zdravo! Provjeravam najnoviji broj smrti uzrokovanih zakonima o rastavi.
Archie! -Božji zakoni djeluju, a kad u njih dira muškarac ili žena...
- Buknu neželjene posljedice. - Sada nije dobro vrijeme.
Bit će žrtava napretka. -Nije samo stvar u smrtnim slučajevima, zar ne?
Kako to misliš? -Tu ste! Hoćemo li prošetati?
Sami.
Carice!
Dobro došli na bračno tržište.
Znam da je prerano za vas, ali svi ti starci s golemim imanjima,
to je premija za nas. Jadni su, zahvalni i brzo će umrijeti.
- To je pobjeda za ruske žene. - To je... -Briljantno, znam!
- Napokon ste učinili nešto dobro. - Ima i žena koje su ostale bez ičega.
U redu. -Bili ste dobronamjerni, vaše srce uvijek je na mjestu.
Srce mi je crno i mrtvo. -Naravno.
Raskolvi. Rastao se jutros, ponovno se oženio popodne,
rastao se od nje prije večere i sada se vratio po još. -Bože. Kaos.
Nenamjerne posljedice. -Nemoj mi spominjati nenamjerne posljedice.
Znam puno o tome...
Zbog Švedske. -Što?
Mogla sam reći bilo što. Druge riječi. Sol za kupku, vidrina pljuvačka, gulaš.
Ozlijedi me. Voli me. Poljubi me. Zaboravi sve.
Dodirni me. Udari me. Upucaj me.
Volim te svim snagama i jednog će dana opet boljeti jer te ne mogu dotaknuti.
Nikada više...
Nikada više naše se oči neće sresti i zapaliti me.
Nikada više neću čuti ludu ideju koja je navela moju krv da pjeva.
Nemoj ići. Ne ostavljaj me. Nemoj.
To zadnje trebala sam ponoviti više puta, znam.
Žao mi je. -Mogla sam to reći. -Odmorite se. -Ili to.
Previše ste obuzeti tugom da biste se mogli baviti nečim ovako osjetljivim.
Trebate poništiti proglas o rastavi i prileći u mračnu sobu. Jesti breskve.
- Čekati da vas Bog izliječi. -Breskve? - Jeo sam 40 breskvi mjesec dana,
kad je Debela Majka umrla. Morao sam se riješiti trpke gorčine u ustima,
bilo mi je zlo, ali trebao sam nešto slatko da se toga riješim.
40 breskvi na dan. Stalno sam imao proljev,
slatkoća unutra, gorčina van.
Mislim da sam doslovno ispraznio tugu u povorci govana od breskve.
Upalilo je? -I dalje plačem kad ih jedem, ali jest. Upalilo je.
Možda nam život dodijeli nenamjerne posljedice i moramo ih podnijeti.
Carice... -Sada trebam prileći.
Samo ću reći ovo.
Da smo imali rastavu kad ste stigli, vi i Petar nikad se ne biste zaljubili.
Bili biste u Njemačkoj, uređivali cvijeće i pušili nekom Ottu.
Leonora? Dajte svakom tko se rastao 40 breskvi, dar od carice.
I neka me netko odnese u moju sobu.
Jebemu.
Kujo!
- Ostavi mog muža na miru! - Stražo! Napravite mi nešto.
- Kažu da se ne otvara. - Vraga se ne otvara!
Ispočetka.
Van! Tužni cirkus slobodno može odjebati.
Zašto ste zatvorili ured za rastave? -To je jebeni kaos, zato.
Ako ne padaju kroz prozore, mlate se.
Početni problemi koji se očekuju. Ne možete sada stati. -Mogu. Jesam.
Ljudima treba ovo. -Misliš, tebi? -Da, meni to treba.
I sami ste rekli da morate nastaviti ili ćete se utopiti u besmislenoj tuzi.
- Samo idi. Tako sam umorna. - Rastava. Izbor. Jebeni izbor.
Što je mnogima bio strani pojam dosad, uključujući i mene.
Jednostavno ne vidim izlaz.
A čudno je to što me uopće nije briga.
Pokušala sam prije.
Provela sam nekoliko minuta nastojeći to iskopati iz sićušne, smiješne kante
- koju nazivam svojom jebenom sudbinom. - Treba mi da ovo provedeš do kraja.
Samo ću pjevušiti skladbu jer su glazbenici otišli. -Katarina.
Shvaćam da ste tužni i da vam je srce krvava kaša,
ali napokon možete učiniti ono zbog čega ste i došli.
Zbog čega sam vam pomogla. I žao mi je što vam nisam mogla otvoriti oči
u vezi sa psihotičnim i brutalnim djetetom koje je rascijepalo vašu vlast
u ime ljubavi. Zatvorio vas je u sanduk, pucao u medvjeda
i zapalio je školu za žene i pojebao je vašu...
Odmah odjebi odavde!
Jednostavno nisam mogla slušati kako tako govori o njemu. Žao mi je.
Idem.
- Ne! Možeš li ostati? - Ostati? -I govoriti.
- Nije važno o čemu. Bilo čemu. - Zidovi su lijepi ovdje. -Glasnije.
Sviđaju mi se ove tapete. Imam haljinu u sličnoj boji.
Ako se dovoljno usredotočim, mogu ga zamisliti pred vratima.
Čujem njegove korake kako dolaze.
Ako zatvorim oči, kao da ga čekam, zujim kao muha u čaši.
I onda upada i govori da me želi jebati odmah, kao i uvijek.
Ljubi me toliko snažno da krvarim. Želi skinuti haljinu i čarape tako brzo
da se poderu. Čujem kako mi glava lupa o zid dok me on nabija.
A ja samo govorim "da". Zato što uvijek kažem to. Uvijek sam to govorila.
Čak i kad nije dobro. A i nije uvijek bilo dobro.
Posebno kad je jeo punjenog fazana, ali večeras ga nije jeo,
počinjemo se jebati uz taj zid. Obrazi mi postaju ružičasti,
njegov dah postaje plitak i on ubrzava, radi grimasu koja mi kaže da je blizu.
Miriše na sol, uvijek na sol. Grizem njegovo rame kako bih okusila ocean.
Zatim zastenje, i ja s njim, i gotovo je.
Ne govorimo.
Kao da smo izgradili grad i spalili ga u četiri minute.
I tada ode.
Oprostite, ne znam zašto sam upravo... Ja...
- Jebemu, žao mi je. - Bilo je zanimljivo.
Dobro.
- Nepodnošljivo je, zar ne? - Morate se odmoriti.
S pravom ste stali na kraj fijasku od rastave, hrabro, ali... -Želiš Grigora
i držat ćeš ga u zamci da ga zadržiš.
A ja želim Petra, ali on je mrtav na dnu jezera.
I ja sam mrtva, ali još mogu govoriti, što je zbunjujuće.
Idem ja.
- Izgledaš ljuto. - Uopće nisam!
Volim vas.
Ja sam ti ga otela. Znam. To te povrijedilo.
Nemojte joj dati šansu da mi preotme Grigora.
- Učinit ću što je najbolje za Rusiju. - Kako znate što je najbolje? -Sudbina.
Nevjerojatno.
- Samo ste ljudsko biće, doduše. - Ako to imaš u sebi, onda znaš.
A kad sve pođe po zlu, to vas ne pokoleba?
Ovaj... Ne.
Ja bih se plašila da sam u zabludi.
Kao kod zaljubljenosti, misliš da je osoba s tobom, a ti si za njega smeće.
Moglo bi biti i tako.
Možda me zato toliko privlači opcija da si pucam u glavu.
Odmorite se.
Nema odmora.
- Želite li Pavla sada? - Ne. Stavi ga na spavanje.
Otvori.
Carice. -Katarina Velika, aktivna vladarica. Obrazac?
Zašto? -Što? -Znam o čemu je riječ, želim razlog. Zašto želite rastavu?
- Morate objasniti uzrok. - To nije bilo na obrascu.
Stalno razvijam stvari, takva sam. Hura. Zašto? Krenite.
Ovaj... Njezin dah zaudara na mrtve jelene,
kad žvače, želim je udaviti i spava mi se dok se jebemo.
Odbijen. Kad jedete, okrenite se na stranu, jebite se ujutro
i pritom mislite na druge. Sljedeći!
Tuče me. -Odobren! -Ali ako odem, nemam ništa.
Dobit ćete polovicu njegova imanja. Sve žene dobit će polovicu posjeda.
- Upucajte ih ako je potrebno. - Slobodna sam? -Od njega? Da.
Od života i mogućnosti nezamislive patnje i boli? Ne.
Oženio sam se i pojebao Nadiju, a to je jedino što sam želio.
A sada želim krenuti dalje. Toliko od mene.
Drage volje. Rekli ste, pola njegova posjeda?
Molim?
Raskolvi. -Moja nova žena. Samo trebam pečat da se riješim stare.
Novo pravilo. Treba navršiti 15 godina za stupanje u brak.
Barbarski.
Je li to sve?
Čini se da jest.
Postoji nešto što još nisam učinila.
Trebam to učiniti.
Znam da si vjerojatno čula i želim da znaš da ću ga ubiti. Obećavam.
Molim? -Pugačev.
Čini se da sam ga ranio. Skuplja tisuće vojnika oko Moskve.
Nije mrtav? -Bit će. Ne promašujem dvaput.
Opraštam se, krvoproliće mi je sada na pameti.
Pavle, moram ti nešto reći.
Nakon što ti to kažem, više nećeš biti isti.
Pa zastanimo samo na trenutak.
Dobro.
Šapnut ću ti.
GRIGOR
- Ne! Previše je gorka. - Ova. Kušaj ovu.
Hrskavija je. Svježa. Evo.
Bolja je. Nije previše gorka. Gutljaj? -Da.
- Zašto si poveo ovog malog kicoša? - Muškarci moraju naučiti loviti.
Treba nas.
Pogledaj.
Tu.
Jebote! Dobar pogodak. Koji je to? -Treći! -Dobro.
Sada Maksim može u palaču, a mi ćemo dalje? -Divan dodatak, pištolj.
Možda ću ga držati na sljedećem portretu. -Slažem se. Izgledaš super.
- Poput pravog Maksima. - Ili bih ja mogao otići.
Četvrti.
Oprosti, Arkadij.
- Nisam kriv jer nisi dovoljno brz. - Ponašaš se kao kreten. -Ne!
Ti se tako ponašaš. Zar ne, Maksime? -Nisam još siguran.
Možete se boriti da vidim tko ima pravo. -Da! -Ne trebamo se boriti.
Znaš što bismo trebali? Plakati. Trebamo plakati i grliti se,
smijati se događajima iz mladosti. Jer je naš prijatelj mrtav!
Samo želim stajati u šumi s tobom i osjetiti taj gubitak. -Borba, borba!
- Da, idemo se boriti. -Grigore, nemoj... - Borba, Arkadij! Udari me šakom u lice.
Neću te udariti. Dobro, hoću!
Dosta! Dosta!
Nema pobjednika. Nastavite dok se netko ne onesvijesti.
Koji kurac? -Ima pravo. -On je dijete. -Sa starom dušom.
Čuješ to? Stara duša. Zabavna duša! -Vraćam se u palaču.
Trinaesti!
Grigore, možemo li razgovarati kao muškarci? -Da, naravno.
Rastava. Ti i Georgina? Cijenio bih tvoju iskrenost.
Misliš li otkačiti svoju kobilu kako bi zajahao moju ždrebicu?
Ovdje sam da lovim jelene i pijem. Nisam razmišljao tome. Evo gutljaja!
Znaš što, mislim da ću se vratiti. -Ne, ne! Ostani i pucaj. Hajde, Maksime.
Obično drijemam u ovo doba. Pozdrav!
Hajde. Idemo.
- Koga si ubio? -Ne znam imena. - Tako je najbolje. -Gdje je George?
Kod Katarine. Mogu li joj ublažiti tugu tako da se bacim na nju?
Ako je prisilim, hoće li zažaliti, biti ljuta ili malo zahvalna?
- Daj odjebi, Petra. Upucat ću te. - Oprosti. Rastaješ se ili što?
- Bilo bi dobro da imam plan. -Ne znam. - Ljudi se klade koga ćeš izabrati.
Prijatelj mi je upravo preminuo pa ne mogu slušati tvoje blebetanje!
Razumijem.
Ako trebaš nešto, svakako mi reci.
- Je li ova soba manja? -Nego... - Nego prije. Kao da je manja.
Ako ne vičeš, buljiš. Na tankom si ledu, Petra!
Ja...
Tražim te.
Dobro si? -Ja se želim boriti, Arkadij, pa se radije zapitaj jesi li ti dobro.
Evo tvog pištolja. Ispustio si ga.
- Jesi li dobro? - Stvarno me to pitaš?
Ne baš. Naravno da nisi dobro.
Mariel želi da se oženim njome i rastanem od Georgine.
Znam. Klade se. -Dobro. Na koju si se ti kladio?
Ni na jednu.
S Mariel je to novi život. S George smo to mi, s djelićem koji nedostaje.
Ne mogu je pogledati a da ne pomislim na njega.
Zapravo, ne mogu pogledati sir a da ne pomislim na njega. -Ili šunku. -Smokve.
Pičku. -Krvava torza koja preklinju za milost.
Kamo oni idu? -Valjda idu na orgije u crkvu.
Jesi li za to? -Mislim da ću samo gledati. -Seks i tuga, odjebi bol.
Idemo.
Ne mogu više izgledati tužno.
Odnijela sam tortu Tatiani i morala sam se ugristi za jezik
kako se ne bih smijala njezinoj crnoj haljini. -Za njegovu jebenu smrt!
- Živjela! -Živjela! - Živjeli! Hura!
O, sranje. Grigor.
"Veselite se! Živjeli!"
Koji kurac?
Slavite, zar ne? Nazdravljate smrti čovjeka koji me volio,
i sve vas, na svoj način.
Da, nestabilan i lud i jebeno jedinstven!
Niste ga poznavali, samo tako mislite!
Niste vidjeli njegove suzne oči kad je gledao šumu u zoru ili...
Kad je usisao pitu od goluba.
Kad je bio nasilan zbog prijatelja. Jebite se svi jer ste slijepi!
Nedostaje vam ljubavi!
On je osjećao sve, ne sa zaprekama, ogradama i kulama u zraku poput nas.
Ako je bio bijesan, bio je to do kraja. Samo radost, samo ubijanje.
Spoznao je život u jednom komadu.
Ne u jadnim djelićima.
Na taj je način volio i mene. Takvih je malo.
Bio je u potpunosti uronjen u život. Takve više nećete upoznati!
I mom je životu došao kraj u toj ledenoj vodi.
Volio sam ga.
Više nego što sam ikad volio ikoga ili ću ikad više voljeti. -O čemu ti to?
Ja sam ovdje. Voliš mene.
Naravno da si ti tu.
Bio je čudovište. Jebeno čudovište.
Idite spavati, svi.
Ili ćemo vas sve pobiti.
Grigore!
Molim te. -Nemoj me dirati, jebote!
Imaš priliku za novi život. Voliš me i znam da patiš. -A ti ne?
Ne, ne patim jer me učinio sluškinjom i uništio mi je obitelj!
Jebao me je na orgijama, zvao me Miriam dok je svršavao! Ubio je voljene ljude.
- Ne možemo biti zajedno. - Neće mi on ovo uništiti.
Dosta! Volimo se, možemo biti sretni.
Hoćeš li novi život ili ćeš jebeno patiti odsad?
Ležat ćeš s George, sjećati se dobrih vremena, a pojebao ju je pred tobom?
Volio si ga? On tebe nije. -Jest. -Nije ljubav ako ti je prouzročio patnju.
Odlazi! -Zato što imam pravo? Trebao bi mi zahvaliti jer vidiš stvari jasno.
Idi.
Ne odustajem.
On neće pobijediti.
Pavle, stvar je u tome da više ništa nije stvarno važno.
I dalje se pravim da jest. Ali nije.
Koliko te volio.
I kako će me oni sada nastojati uništiti.
I tebe skupa sa mnom.
Zdravo.
Baš sam mislila na tebe. -Zdravo.
Mogu li spavati ovdje?
Bok, Pavle. Zna li on?
Baš smo razgovarali o tome.
Grigore, moraš učiniti nešto za mene.
Za Petra.
Bilo što.
MEDIATRANSLATIONS