En halua riidellä.
Älä sitten puhu.
Sovelletaanpa logiikkaa.
Jospa vain tuuletetaan ummehtunutta logiikkaa.
- Logiikasta uupuu mielikuvitus. - Silti siinä on logiikkansa.
Armeija lähestyy ruotsia.
Sisarenpoikasi on järvenpohjassa. Kumpi on nopeampi?
Anteeksi. Logiikka ei jätä tilaa tunteille.
- Pyydän anteeksi. - Mitä turhia.
Kyyneliä riittää vielä virraksi asti.
- Kyyneleet ovat tuttuja. - Aiheutitkin kai niitä.
Pelkäänpä niin.
Eräs oli niin rakastunut minuun, että itki aina nähdessään minut.
Hetken minun kävi sääliksi, sitten se ärsytti.
Haluan kuulla lisää järvellä.
Menemme sinne ensin.
Melko kiinteää vielä.
- Arvioit sitä päälläsi? - Isäni opetti niin.
Oletko ajatellut, että ehkä hän vitsaili?
En tähän asti... Se kävisi järkeen.
Tämä on se paikka.
- Miten me saamme hänet? - Pitää odottaa kesää.
En voi jättää häntä nyt.
- En haluaisi vedota logiikkaan... - Hän ei ole lähdössä mihinkään.
Sitä minä tarkoitin.
Toisen suusta se kuulostaa vahvemmalta.
Minäkään en lähde. Sinä voit, jos on pakko.
Tapan suden ruoaksi sitten.
Miksi epäilen, että niin käy.
Söin kerran Pietari Suuren kanssa sudenkyljyksiä lumessa. Maukasta.
Kuulisin mielelläni lisää.
Kuulisin mielelläni, miten Pietari saadaan ylös.
Kanuunat. Ammumme 100 kuulaa.
Se olisi hauskaa ja loistavan visuaalista.
Ja aikaa vievää.
Mitä sinä... pidän tuosta.
Kolmesta pisteestä. Valtaamme nämä kylät.
Yllätysmomentti tekee vastarinnasta kevyttä.
Lisäksi ruotsalaisten selkäranka on kuin fileoidulla sillillä.
- Voisimmeko puhua, Velementov? - Toki.
Miehet valmiiksi. Lähdemme aamun sarastaessa.
Pari juttua.
Ymmärrän sillivitsailun patistavan miehiä vihollista vastaan.
Niin. Sitä se on.
Mutta ruotsalaiset eivät ole oikeastaan vihollisia.
Ongelma on seuraava. En voi tappaa ruotsalaisia.
Me voimme. Pidämme siitä.
Miehet saavat ottaa päitä matkamuistoksi.
Se kohottaa moraalia.
Tuo on melko kuohuttavaa.
Uusi suunnitelma vastaa kysymykseen, -
miten valtaamme maan tappamatta ketään.
Jos haluat maasi, se otetaan väkivalloin.
Minä johdan tätä. Olen jumalauta kuningas.
Kuningas tappaa omiaan. Perusjuttuja.
- Agneskin sanoo minua liian kiltiksi. - Agnes.
Ajatteletko nyt vaimoni naimista?
Vaikka me puhumme verenvuodatuksesta?
Ajattelen sitä aina.
Hän on joka ajatukseni taustalla.
- Hyvä tietää. - Me menemme.
Minä kuolen palatsissa, -
vaimosi on jalat levällään vierelläni.
Juon parasta snapsiasi, kunnes keuhkoni räjähtävät.
Tai anna minulle päivä keksiä jotain, tai hyväksyä omieni tappaminen.
Tai lähdemme aamulla, kuten me lähdemmekin, -
ja sinä kasvatat lihapullat aamuun mennessä.
Kulttuurillisesti loukkaavaa ja väheksyvää.
Niin. Nähdään huomenna.
Tai annat minulle aikaa suunnitella.
Otan tajuttomuutesi myöntymyksenä.
Parissa tunnissa jää sulaa alta.
Jos se toimii, railo repeää ja meillä on aukko.
Selitätkö minulle omaa ideaani?
Taidan tehdä niin.
Outoa ajatella häntä meidän allamme.
Neuvoisin olemaan ajattelematta sitä.
Minä menen telttaan.
Nai minua. Rajusti olisi sopivaa.
Tee asioita, jotka saavat pelkäämään henkeni puolesta.
- Se ei poista tuskaa. - Kyllä. Hetkeksi.
- Tarvitsen tauon siitä. - Miltä tarkalleen?
Onko tämä esileikkiä? Herttaista, mutta tarpeetonta.
Seksikumppanieni sisäinen elämä kiinnostaa minua.
- Se on juttuni. - Olet raivostuttava.
Kuulen tuota usein, enkä ymmärrä miksi.
Menetin sisarenpoikani, oikeastaan poikani.
Ensimmäisen poikani vedin sinisenä järvestä, nyt taas toisen.
Kahdesti elämässä on liikaa.
Haluan karkottaa sen hetkeksi, -
kun nait minua rajusti, ja ruumiini on täynnä nautintoa.
Myönnän, että tiedän pojastasi. Surullista.
Tarjous peruttu.
Miksi tehdä niin itsellesi taas?
Olen nähnyt paljon ruumiita ja olen ymmärtänyt yhden asian.
Ruumis merkitsee joko liian vähän, ja murehdit ihmisyyttäsi, -
tai liikaa ja murehdit mielenterveyttäsi.
Kun poikani kuoli, makasin sängyssä tuijottaen seinää.
Joka aamu Pietari saapui. 9-vuotias.
Hän toi paistetun viiriäisleivän. En koskaan syönyt.
Hän ei sanonut mitään, vaan piti minua iltaan asti kädestä.
Hän vain oli vierelläni.
Eräänä päivänä hän sanoi, -
tulisiko parempi mieli, jos leivässä olisi aiolia?
Minä nauroin, se tuntui niin vieraalta, -
etten uskonut sen tulevan minusta itsestäni.
Se pelasti minut.
Ehdottomasti "liikaa"-tilanne.
Ehdottomasti.
Hei.
Se oletkin sinä. Tietysti.
Hän on. Pidä hänestä huolta sillä puolella.
Tarkoitan huolta ja ymmärrystä. Hän tarvitsi sitä. Tarjoa sitä.
Olet oikeassa. Minun täytyy.
- Puhutko sinä? - Täällä oli susi.
- Kyljyksiä? - Ei tällä kertaa.
- Hurraa. - Hurraa.
Hän otti eilen.
Tiedätte, millainen hän on. Vodkapallo.
Lykkäämme hyökkäystä.
Saimme uusia tietoja. Teemme uutta suunnitelmaa.
Olette melko suuria miehiä.
- Onko tuo verta? - Näyttää vadelmahillolta.
- Hugo, päästä minut! - Kuuntele nyt.
Sain eilen ajatuksen. Kuin kaitselmuksen suomana.
Katsoin taivasta, ja tähti räjähti.
Katsoessani sitä ajatus muodostui.
- Tapan sinut, mulkku. - Kuuntele, äläkä keskeytä.
Tämä rajamaa. Ruotsalainen tuntu, venäläinen maa, asumaton.
Voisin perustaa tänne oman kuningaskuntani.
Kukaan ei kuole, perustamme maan tyhjästä.
Sanomme sitä...
Hugolandiksi.
Kommentteja.
Ammun sinua silmiisi, palleihin ja sieraimiisi.
Selvä. Olet itsekäs mies.
Minun pitää vedota siihen puoleen.
Agnes tulee, elämme autuuden kolmiossa.
Rakennamme mahtavan palatsin.
Sinä kuolet tietynlaisena kakkoskuninkaana.
Omassa maassasi Agnesin kanssa.
Siinä se kiedottuna kiivaan paheelliseen samettiin.
Kun te molemmat tulette, -
hän pitelee sinua ja hänen katseensa sanoo:
"Jonain päivänä tapan sinut, kun teemme tätä."
Erityinen tunne.
Mitä sanot, muuta kuin kiitos, oijoi, ja hurraa?
- Olet idiootti. - Entä jos olen nero?
Voin vallata Ruotsin. Tulin tekemään sen.
Ehkä kuolet kuoppaan Tukholman ulkopuolella.
Pistin perseessäsi kuin lihatikkari.
Kuollut keisari on vain kuollut mies. Ei sen puolesta kannata paleltua.
Olen valmis.
Hieno puku, mutta et mene tuonne.
Ei se käy, ei hän tunne sinua.
En voi väittää vastaankaan.
Vaikka loogisia vastauksia riittäisi.
Älä huku.
Sitä olisi ärsyttävä selittää.
- Kiitos. - 30 sekuntia ja vedän sinut takaisin.
Paska.
- Jeesus. - Löysin toisen reiän tuolta.
Löysin hänetkin.
Hän on syvällä ja taitaa olla kiinni hevosessa.
Ehkä menen painon kanssa...
- Jätämme hänet. - Oletko varma?
Hän näytti rauhaisalta.
Kuin hän ratsastaisi ylösalaisin sinisellä pilvellä.
Haluan muistaa hänet pitämässä kättäni -
ja syömässä jäätelöä ja heittämässä koiraa katolta.
- Koiraa? - Niin.
- Anna minulle hetki. - Tietysti.
Tämä on kaunis paikka, kultaseni.
Jätän sinut, mutta tiedä, että kuljet aina kanssani.
Kyynelehdin kunnes kylkiluuni murtuvat.
Hyvä. Sillä yksikään henkäykseni ei enää ole vailla tuskaa.
Ilo, jonka sinä soit minulle...
...siinä oli jo kylliksi.
Sanon, että täältä tänne. Pääsy joelle ja merelle.
Hän ei suostu siihen.
Se toimii esimerkkinä.
Kokeellinen alue. Pystyn myymään sen.
- Omistamme sen Pietarille. - Aivan. Piruparka.
Pysytään tulevaisuudessa. Se on mukavampaa.
Katariina ei suostu koskaan.
Sain teidät varastamaan hänen armeijansakin.
Hyvät herrat. Keisarinna haluaa armeijansa.
- Jeesus! - Oikeasti?
Suruun kuuluu suuttumus.
Pidä se kurissa, tai saat kuulasta.
Työni on tuoda heidät elävänä.
Ymmärrän.
Jeesus. Menen hetkeksi lepäämään.
Anna mennä. Ammu minut.
Silmien väliin mielellään. En palaa.
Ratsaille, kenraali. Palaamme.
Teen sen sitten itse.
Seuraa käskyjä.
Osoita kunniaa, tai joudun pettymään sinuun.
Kuten tyytymätön sielusi joka seuraa sinua kuolemaasi.
Se olisi perseestä.
Olen pahoillani Pietarista.
- En anna sitä itselleni anteeksi. - Välitit hänestä.
Vaikka hän oli julma sinulle.
Kerran sammuin, -
kun heräsin, hän oli peittänyt kehoni taikinalla.
Olin hehkuvan uunin vierellä.
En saanut tietää, olinko matkalla uuniin, vai oliko se vitsi.
- Hän oli uniikki. - Niin. Hurraa sille.
Uudelleen. Soittakaa uudelleen.
- Hei. - Tule aamiaiselle.
- Lisäsin lakeihin avioeron. - Siitä puhutaan hovissa.
- Ja tietysti myös... - Voit sanoa sen sanan. Pietari.
Se kajahtelee loputtomasti kallossani.
Pietari. Pietari.
Uudelleen.
Meidän kappaleemme. Hän hyräili sitä minulle kerran.
Täytän mieleni musiikillamme, ja nyt...
- Voi, Katariina. - Älä koske.
On pysyttävä liikkeessä, tai pimeys yrittää hukuttaa minut.
Haluan sitä, mutta se ei käy...
Intensiivistä.
Tule. Vanha aamiaissalimme rakennettiin uudelleen.
- Mitä? - Otimme siellä niin monesti yhteen.
Soittajat, perässä.
Hän on edessäni. Näen hänen eläimellisen katseensa.
Taistelemme kuolemaan saakka.
Minä ja Pugatšov, mies miestä vastaan.
Hän yrittää iskeä veitsellään, mutta potkaisen sen pois.
Saappaassani oli korkoa, joten se kävi helposti.
Sitten kohotin aseeni.
"Ei, Maksim. Rukoilen sinua, tyylikäs herra. Armoa."
Katsoin häntä ja sanoin, ettei Maksimin sydämessä ole armoa.
- Maksimaalista. - Olet herttainen ja erityinen poika.
Keisarinnan malja.
- Hän on vapauttanut naiset. - Ja miehet.
- On tuolejakin. - Tykkään istua jollekin kovalle.
Luoja. Ärsyttävä huora.
Marial piti vahtia vaunuissa. Hänkin on sankari.
Jaamme sen. Kuten aviopareilla on tapana.
Päivän. Koko päivän.
Hän salasi kuoleman meiltä kokonaisen päivän.
Petollinen ämmä.
- Tuommeko Paavalin? - Kyllä. Ei. Ei.
Lapsina keksimme Grigorin kanssa oman kielemme.
Olimme ihan sekaisin.
George. Sano se taas.
- Nuorina... - Et aloittanut noin.
- Kun olimme 14... - Pitää mennä.
Avioerovirasto aukeaa. En istu enää.
Ottakaa lautasenne mukaan. Uudelleen.
Pidän tästä kappaleesta.
Hiljaa, että kuulen.
- Hurraa keisarinnalle. - Hurraa!
- He rakastavat sinua. Vapautit heidät. - Kiitos, keisarinna.
Vapautit heidät onnettomuudesta.
Ajattele ämmiä, joiden kanssa jotkut ovat jumissa.
Hyvä hovi, tänään on suuri päivä.
Olemme vapautuneet kahleistamme.
Jos liitto on onneton ja väkivaltainen, -
nyt ei tarvitse piestä toista hengiltä, -
vain kaavake riittää ja kahleet katkeavat.
- Hurraa. - Hurraa!
Ikävöin miestäni.
Järkyttynyt sydämeni ei halua lyödä.
Mutta se lyö teidän tähden. Rakkaani. Kohtaloni.
Virasto on avoinna.
- Tapan itseni! - Anna mennä vain!
Mitä sinä sanoit?
George, anna tämä Grigorille puolestani.
Vai säilytätkö arvokkuutesi ja teet sen itse?
- Hänellä ja minulla... - Oli oma kielemme. Bla, bla.
Pidän taivaasta. Sen katsomisesta.
Sitä näkee kaikenlaista.
En ole katsonut sitä pitkään aikaan. Lopetin, en tiedä miksi.
Katsokaa tuota antiloopin muotoista pilveä.
Katariina...
Et voi katsoa ja puhua yhtä aikaa, George.
- Totta. Helvetti. - Pyydän anteeksi.
- Olen pahoillani. - Ei se mitään.
Luulin tuntevani jotain.
Avioero, kansan rakkaus, saavutus.
Sitä se on. Se muuttaa elämiä.
- Voi paska. - Herraisä.
Hänen miehensä täytti eropapereita.
Paska.
- Sisään, tai sinut ammutaan. - Hän jätti minut puille paljaille!
Heti!
Hei. Kyselen vain viimeisintä avioerolain aiheuttamaa uhrilukua
- Arkkipiispa! - Jumalan lait toimivat.
Kun niitä peukaloidaan, seuraukset ovat odottamattomia.
- Huono hetki. - Edistys vaatii aina uhreja.
Kyse ei ole vain uhreista.
- Mitä sinä tarkoitat? - Siinähän sinä olet. Kävelläänkö?
Ilman seuraa.
Keisarinna, tervetuloa aviomarkkinoille.
Tiedän, että on hieman aikaista, -
mutta kaikki nämä tilalliset. Nyt on meidän markkinamme.
Miehet ovat säälittäviä, kiitollisia ja kuolevat pian.
Venäjän naiset voittavat.
- Tuo... - Mahtavaa.
Teit vihdoinkin jotain oikein.
On kysymys naisista, joille ei jää mitään.
- Niin. - Tarkoitit hyvää.
- Sydämesi on hyvä. - Se on musta ja kuollut.
Tietysti. Katso Raskolvyä.
Erosi vaimostaan aamulla, avioitui iltapäivällä, -
erosi ennen illallista, ja hakee taas uutta.
- Luoja, mikä sotku. - Tahattomia seurauksia.
Älä puhu minulle niistä.
Tiedän kyllä tahattomat seuraukset. Ruotsin takia...
Mitä?
Olisin voinut sanoa, mitä tahansa muuta.
Suolakylpy, saukon sylki, irlantilainen pata, satuta, rakasta.
Suutele, unohda, kosketa, lyö, ammu.
Rakastan sinua joka solullani, ja kerran kaikkialle sattuu, -
sillä en enää voi koskettaa sinua.
En enää...
En enää tunne katseesi sytyttävän minua.
En enää kuule sanojasi, jotka saivat vereni laulamaan.
Älä lähde. Älä jätä minua. Älä jätä.
Enemmän tuota viimeistä. Tiedän.
- Olen pahoillani. - Olisin voinut sanoa noin.
- Mene lepäämään. - Tuonkin.
Olet liian surun musertama tällaiseen.
Vedä erojulistus takaisin.
Lepää pimeässä huoneessa, syö persikoita, -
odota Jumalan parannusta.
- Persikoita? - Söin niitä 40 päivässä kuukauden.
Kun paksu äiti kuoli.
Halusin eroon katkeruudesta suussani.
En päässyt siitä, joten se vaati jotain makeaa.
40 persikkaa päivässä.
Jatkuvaa ripulia. Makeus sisään, katkeruus ulos.
Kirjaimellisesti tyhjensin suruni persikkapaskan kavalkadissa.
Toimiko se?
Niiden syöminen itkettää yhä, mutta kyllä.
Ehkä elämä vain heittää päällemme odottamattomia seurauksia.
Ne on vain kestettävä.
- Keisarinna. - Minun pitää levätä.
- Onko hän kunnossa? - Sanon tämän.
Jos avioero olisi ollut mahdollinen, kun saavuit, -
sinä ja Pietari ette olisi koskaan rakastuneet.
Olisit Saksassa kukkien parissa.
Imisit Otto-nimistä miestä.
Leonora. Anna jokaiselle eronneelle 40 persikkaa.
Lahjana keisarinnalta.
Jonkun on kannettava minut huoneeseeni.
Helvetti.
Jätä minut ja mieheni rauhaan!
Vartijat, tehkää eräs asia.
- Se ei ole auki. - Ja paskat.
Uudelleen.
Ulos, surusirkus. Helvettiin siitä.
- Miksi suljit eroviraston? - Se on katastrofi.
Joko he hyppäävät ikkunasta tai pieksevät toisiaan.
Kasvukipuja.
- Katariina, et voi lopettaa. - Voin. Lopetinkin.
- Ihmiset tarvitsevat sitä. - Tarkoitat itseäsi.
Kyllä.
Sanoit itse, että pitää jatkaa, tai hukut suruusi.
- Mene. Olen väsynyt. - Avioero, valinta.
Valinta, jumalauta.
Se on ollut vieras käsite tähän asti liian monelle. Minullekin.
En näe tulevaisuutta.
Outoa on, etten välitä.
Olen yrittänyt sitä, useita minuutteja.
Yritin kaivaa sitä esiin surkeasta ämpäristä, joka on kohtaloni.
Sinun pitää kestää.
Aion vain hyräillä, jos soittajat lähtivät.
Katariina.
Ymmärrän, että olet surullinen.
Tunnet sydämesi olevan murskana, -
mutta nyt voit vihdoin tehdä haluamasi.
Olen pahoillani, etten voinut avata silmiäsi -
psykoottiselle, itsekkäälle, brutaalille lapselle, -
joka piti veistä valtasi kurkulla ja sanoi sitä rakkaudeksi.
Hän ampui karhusi, poltti tyttökoulun, nai...
Painu helvettiin!
En voinut kuunnella sitä, miten hän puhui hänestä.
- Minä lähden nyt. - Voisitko jäädä?
- Jäädä? - Ja puhua.
Ihan sama mistä. Mitä tahansa.
- Seinät ovat kivat. - Kovempaa.
Ihana tapetti. Minulla on samanvärinen mekko.
Jos keskityn, tuntuu kuin hän olisi ovella.
Kuulen hänen askeltensa lähestyvän.
Jos suljen silmäni, odotan häntä, surisen kuin kärpänen lasissa.
Hän syöksyy sisään ja sanoo haluavansa naida.
Kuten hän on aina nainut minua. Suudella niin, että huulet vuotavat.
Hän haluaa repiä mekkoni ja sukkanauhani päältäni.
Kuulla pääni iskevän seinään, kun hän työntyy sisääni.
Minä sanon kyllä, sillä sanon aina niin.
Vaikka se ei ollut hyvää, eikä se aina ollut sitä.
Varsinkaan, kun hän oli syönyt fasaania, muttei tänään.
Me naimme seinää vasten.
Poskeni punottavat, hän hengittää kiihtyvämmin.
Hän nopeuttaa tahtia.
Hänen kasvonsa paljastavat sen olevan pian ohi.
Hän tuoksuu suolalta, aina.
Puren hänen olkapäätänsä ja maistan meren.
Hän voihkaisee, minäkin, ja se on ohi.
Me emme puhu.
Kuin olisimme rakentaneet kaupungin ja polttaneet sen poroksi.
Sitten hän lähtee.
Olen pahoillani, en tiedä...
- Helvetti. Anteeksi. - Se oli mielenkiintoista.
Niin.
- Se on kestämätöntä, eikö? - Sinun on levättävä.
Oli oikein lopettaa erofiasko. Urheaa, mutta...
Haluat Grigorin, pidät hänet ansassa.
Minä haluan Pietarin, ja hän on järven pohjassa.
Minä olen kuollut, mutta puhun yhä, se on hämmentävää.
Minä tästä menen.
- Vaikutat vihaiselta. - En ollenkaan. Rakastan sinua.
Minä riistin hänet sinulta. Tiedän sen. Se satutti sinua.
Älä anna hänelle mahdollisuutta riistää Grigoria minulta.
Teen, mikä on Venäjälle parhaaksi.
- Mistä tiedät, mikä on sitä? - Kohtalo.
Mahtavaa.
- Olet tosin vain ihminen. - Jos sitä on, sen tietää.
Jos kaikki menee vikaan, et järkyty?
- En. - Pelkäisin sitä harhaksi.
Niin kuin rakastat jotakuta, -
etkä ole heille muuta kuin vanhaa juustoa kengällä.
Niin kai.
Siksi kuula kallossani alkaa vaikuttaa houkuttelevalta.
- Lepää. - Levolle ei ole sijaa.
Haluatko Paavalin nyt?
En. Laita hänet nukkumaan.
Avaa.
- Keisarinna. - Katariina Suuri. Käytännön valtias.
Kaavake.
- Miksi? - Mitä?
Haluan tietää, miksi haluat erota.
- Tarvitset syyn. - Sitä ei ollut kaavakkeessa.
Teen jatkuvasti parannuksia.
Hurraa. Miksi?
Hänen henkensä haisee raadolle.
Kun hän pureksii, haluan kuristaa hänet.
Ja hänen naimisensa unettaa.
Ei. Evätty.
Katso sivuun, kun hän syö.
Naikaa aamulla. Ajattele muita. Seuraava.
- Hän lyö minua. - Hyväksytty.
- Jos lähden, jään tyhjän päälle. - Saat puolet hänen omaisuudestaan.
Naiset saavat puolet erossa.
Ampukaa, jos on tarvis.
- Olen vapaa. - Hänestä? Kyllä.
Elämän aiheuttamasta sanoinkuvaamattomasta, -
loputtomasta kivusta? Et.
Olen naimisissa, nain Nadiaa, sitä minä halusinkin.
Nyt haluan siirtyä eteenpäin.
Mielelläni. Puolet hänen omaisuudestaan, eikö?
Anteeksi, mitä?
Raskolvy.
Uusi vaimoni. Vanhasta pitää vain päästä.
Uusi sääntö. On oltava 15-vuotias.
Barbaarista.
- Siinä kaikki? - Siltä vaikuttaa.
Erästä asiaa en ole vielä tehnyt.
Minun on tehtävä se.
Lienette varmaan kuulleet, -
haluan teidän tietävän, että tapan hänet. Lupaan sen.
- Mitä? - Pugatšov. Taisin vain haavoittaa.
Ilmeisesti hän on kerännyt tuhansia Moskovan liepeille.
- Hän ei ole kuollut? - Pian on.
En ammu ohi kahdesti. Verenvuodatus on nyt alaani.
Paavali, minun pitää kertoa jotain.
Sen jälkeen, et ole enää entiselläsi.
Ollaan heti siis näin.
Selvä. Kuiskaan sen sinulle.
Liian hapanta. Kokeile tätä. Parempi. Rapeampi.
- Parempi. Ei liian kirpeä. - Hörppy?
Miksi toit pikkupaskiaisen mukaan?
Miesten on opittava metsästämään.
Katsokaa. Peura.
- Helvetti. Hyvin ammuttu. Monesko? - Kolmas!
Ehkä Maksim voi nyt palata, ja me jatkamme.
Ase on hieno asuste.
Otan sellaisen seuraavaan potrettiini.
Samaa mieltä. Se pukee sinua. Maksimaalista.
Tai minä voin vain lähteä.
Neljä! Sori, Arkadi.
Ei ole syytäni, että olet hidas.
- Olet ihme kyrväke. - Ei, vaan sinä.
- Eikö vain, Maksim? - En ole varma vielä.
Tapelkaa, jotta selkenee, kuka teistä oikenee.
- Riimi! Hyvä! - Emme tappele.
Tiedätkö, mitä meidän pitäisi tehdä? Itkeä.
Meidän pitäisi itkeä, syleillä.
Nauraa lapsuutemme tapahtumia.
Sillä ystävämme on kuollut!
Haluan seistä metsässä kanssasi ja ikävöidä häntä.
- Tapelkaa. Tapelkaa. Tapelkaa. - Tapellaan.
- Grigor, älä. - Tappele, tappele, Arkadi.
- Lyö minua! - En lyö, helvetti...
Okei, nyt minä lyön.
- Riittää! - Kukaan ei voittanut.
Jatkakaa, kunnes toinen on tajuton.
- Mitä helvettiä? - Hän on oikeassa.
- Hän on lapsi! - Jolla on vanha sielu.
Kuulitko? Vanha sielu. Hauska sielu.
Palaan palatsiin.
Kolmetoista!
- Grigor, voimmeko puhua mies miehelle? - Tietysti.
Aiotteko erota Georginan kanssa?
Arvostaisin rehellisyyttä.
Jos olet aikeissa irtautua ja satuloida tammaani.
Tulin vain ampumaan ja juomaan, en ajatellut asiaa. Ota hörppy.
- Taidan palata. - Ei. Jää.
Jää ja ammu. Älähän nyt, Maksim.
Torkun yleensä tähän aikaan. Heippa.
Tule nyt.
- Kenet sinä tapoit? - En kysynyt nimiä.
- Niin on parasta. - Missä George on?
Katariinan kanssa. Voisinko huojentaa hänen suruaan kehollani?
Jos pakottaisin hänet, katuisiko hän, -
suuttuisiko, vaiko olisi kiitollinen?
- Häivy, Petra, tai ammun sinut. - Aiotteko te erota vai ette?
- Olisi hyvä olla suunnitelma. - En tiedä.
Ihmiset lyövät teistä vetoa.
Ystäväni kuoli, joten en kestä kuunnella tuollaista!
Ymmärrän. Kerro, jos tarvitset jotain.
Onko huone pienempi?
- Kuin? - Ennen. Se tuntuu siltä.
Jos et huuda, niin tuijotat. Olet heikoilla jäillä, Petra.
Etsin sinua. Oletko kunnossa?
Minä voitin, Arkadi, joten oletko itse kunnossa?
Aseesi. Pudotit sen.
- Oletko kunnossa? - Kysytkö tosissasi?
En oikeastaan. Et tietenkään ole.
Marial haluaa, että nain hänet ja eroan Georgesta.
Tiedän. Hovissa lyödään vetoa.
- Kenen puolesta löit vetoa? - En kummankaan.
Marialin kanssa elämä olisi uutta. Georgen kanssa meistä puuttuu osa.
En voi katsoa häntä ajattelematta Pietaria.
En voi katsoa juustoakaan ajattelematta häntä.
- Tai kinkkua. - Viikunoita.
- Pillua. - Veriset torsot anelemassa armoa.
- Mihin he menevät? - Orgioihin kirkkoon.
- Haluatko mukaan? - Taidan vain katsella.
Seksi ja suru. Nussi tuska pois. Mennään.
Suru ei käy enää.
Vein kakun Tatianalle ja minun piti purra kieltäni, -
etten nauranut hänen mustaa mekkoaan.
- Hänen kuolemalleen. - Hurraa.
Hurraa!
Voi paska. Grigor.
- Mitä helvettiä? - Mitä helvettiä?
Vai juhlitte. Ystäväni kuolemaa!
Kohotatte maljaa kuolleelle, joka rakasti minua. Teitä kaikkia.
Aivan. Oikukas, hullu, helvetin uniikki!
Ette tunteneet häntä, luulitte vain.
Ette nähneet hänen kosteita silmiään, kun hän katsoi metsää aamunkajossa.
Tai kun hän söi kyyhkypiirasta.
Tai miten hän liekehti ystävän puolesta.
Helvettiin sokeutenne ja rakkaudettomuutenne.
Hän tunsi kaiken.
Ei hän jäänyt umpikujaan kuten me.
Jos hän raivosi, hän oli täyttä raivoa.
Täyttä iloa, puhdasta murhaa.
Hän eli täysillä, eikä pienin siemauksin.
Hän rakasti minua niin. Hän oli harvinaisuus.
Hän oli elämä itse. Ette näe enää hänen kaltaistaan.
Elämäni päättyi siinä kylmässä vedessä.
Rakastin häntä enemmän kuin ketään muuta.
Mitä helvettiä sinä horiset?
Olen tässä. Sinä rakastat minua!
- Tietysti olet täällä. - Hän oli jumalauta hirviö.
Menkää nukkumaan, tai tapamme teidät kaikki.
Grigor! Grigor!
- Grigor, ole kiltti. - Älä koske minuun!
Voisit saada uuden elämän. Rakastat minua
- Sinuun sattuu. Tiedän. - Sinuun ei.
Ei. Sillä olin hänen palvelijansa.
Hän tuhosi perheeni. Hän nai minua orgioissa.
Hän sanoi minua Miriamiksi. Hän tappoi rakkaitani.
- Emme voi olla yhdessä. - Hän ei pilaa tätä minulta.
Voisimme olla onnellisia.
Haluatko uuden elämän, vai elätkö vain tuskassa?
Tai makaatko vain Georgen kanssa muistelemassa?
Vaikka hän nai Pietaria edessäsi?
- Pietari ei rakastanut sinua. - Rakasti.
Se ei ollut rakkautta, Grigor.
- Häivy, Marial. - Sillä osuin asiaan?
Sinun pitäisi kutsua minua luoksesi.
- Häivy. - En luovuta.
Hän ei voita!
Asia on nyt niin, Paavali, ettei millään ole mitään väliä.
Voin esittää, että on, mutta ei niin ole.
Hän niin rakasti sinua.
Nyt he yrittävät tuhota minut. Sinut minun mukanani.
- Ajattelinkin juuri sinua. - Hei.
Voinko nukkua täällä?
Hei, Paavali. Tietääkö hän?
Puhuimme siitä juuri.
Grigor, sinun on tehtävä minulle eräs asia. Pietarille.
Mitä tahansa.
Suomennos: Aaron Laakso Iyuno