- Nej, jeg vil ikke skændes om det. - Så nik blot uden at tale.
Det er logik for perlehøns.
Så kunne de i det mindste æde logikkens kedsommelighed.
- Logik mangler fantasi, - Men den er så underligt logisk.
En hær samles ved den svenske grænse -
og Deres nevø er på søens bund. Hvem er hurtigst?
Undskyld. Logikken levner ikke plads til følelser.
- Jeg beder om undskyld. - Det er ikke nødvendigt.
- Turen vil byde på mange tårer. - Jeg har set en del tårer.
- Og været årsag til dem? - Det er jeg bange for.
En kvinde var så forelsket i mig, at hun græd, når hun så mig.
Først havde jeg ondt af hende. Så blev det bare irriterende.
Fortæl mig flere historier ved søen, hvortil vi drager først.
Den er stadig ganske massiv.
- Afgør De det med hovedet? - Det lærte min far mig.
Mon ikke det var en spøg på Deres bekostning?
Det har jeg ikke tænkt på før. Men ... det ville give mening.
Det er her. Hvordan får vi ham op?
- Vi må vente på sommeren. - Jeg kan ikke efterlade ham nu.
- Ifølge logikken ... - Så skal skal ingen steder.
Det lyder endnu mere overbevisende, når det siges så direkte.
Jeg skal heller ingen steder. Gå, hvis De skal.
- Jeg kan leve af ulvekød. - Hvorfor tror jeg, det er sandt?
Jeg spiste engang ulvekoteletter i sneen med Peter den Store.
Jeg vil gerne høre mere om ham.
Og jeg vil høre, hvordan vi får Peter op.
Jeg har det. Kanoner. Vi affyrer 100 kanonkugler.
Det vil være sjovt og se fantastisk ud.
Og tidskrævende, da vi får brug for 100 kanoner.
Hvad laver De? Genialt.
Vi krydser over tre steder og indtager disse landsbyer.
Det bliver let, da det vil komme bag på dem -
og de er svenskere, så de har rygrad som en sild.
- Kan vi tale sammen? - Naturligvis.
Få samling på Deres mænd. Vi tager af sted ved daggry.
Okay, jeg har et par kommentarer.
Jeg forstår, at det med silden blot skal opildne til kamp mod fjenden.
- Ja, naturligvis. - Men de er ikke fjenden, vel?
Mit problem er, at jeg ikke kan dræbe svenskere.
Selvfølgelig kan vi det. Det bliver skønt.
Mændene kan tage hoveder som souvenirs for at styrke moralen.
Det er faktisk ganske oprørende.
Okay, en ny plan, som besvarer dette spørgsmål:
Hvordan indtager vi landet uden at dræbe nogen?
Vil De have landet, så må De fandeme tage det.
Jeg bestemmer. Jeg er en forpulet konge.
En konge forstår at dræbe sit folk. Det er helt grundlæggende.
- Agnes kalder mig også for flink. - Agnes.
Tænker De på at kneppe min kone -
mens vi taler om krig og eksistentiel krise?
Jeg tænker altid på at kneppe Deres kone.
- Hun er konstant i mine tanker. - Godt at vide.
Vi tager af sted, og jeg vil dø i paladset med Deres kone ovenpå mig -
mens jeg drikker Deres snaps, til mine lunger eksploderer.
Eller ... giv mig en dag til at lægge en plan -
eller vænne mig til at skulle dræbe mit folk.
Eller vi tager af sted i morgen, som vi gør -
og De skynder Dem at få nogle ordentlige kødboller.
Det er krænkende og fornærmende.
Sikkert. Vi ses i morgen.
Eller De giver mig tid til at lægge en plan!
Jeg tolker Deres manglende bevidsthed som samtykke.
Isen bør være smeltet om et par timer.
Hvis det virker, hører vi det knage, og så har vi et hul.
Forklarer De mig min egen idé?
Det gør jeg vist.
Det er så underligt at tænke på ham dernede.
Mit råd er at lade være.
Jeg er i teltet.
Knep mig. Voldsomt vil være bedst.
Gør ting, der lader mig frygte for mit liv.
- Det fjerner ikke smerten. - Jo, kortvarigt.
- Jeg trænger til en pause fra den. - Fra hvad?
Er snakken forspil? Det er sødt, men unødvendigt. Knep mig nu.
Jeg går altid op i, hvad mine sexpartnere tænker.
De er yderst irriterende.
Det siger mange, og jeg ved stadig ikke hvorfor.
Jeg har mistet min nevø. Nærmest min søn.
Min første søn trak jeg op fra en sø, og nu gør jeg det igen.
To gange er for meget.
Jeg ønsker at glemme det hele for en stund -
mens De knepper mig vildt, og min krop fyldes af nydelse.
Jeg kender til Deres søn. Det var trist.
Tilbuddet er annulleret.
Hvorfor vil De så udsætte Dem selv for det igen?
Jeg har set mange lig og er nået frem til en indsigt.
Et lig betyder enten for lidt, og man føler sig umenneskelig -
eller for meget, og man føler sig på vanviddets rand.
Da min søn døde, lå jeg i min seng og så på væggen -
og hver morgen kom Peter ind. Han var ni år.
Han kom med en vagtelsandwich, og jeg spiste aldrig noget.
Han sagde intet. Han tog blot min hånd og sad med mig indtil aften.
Han var der bare hos mig.
Og en dag sagde han:
"Ville det hjælpe, hvis sandwichen var med aioli?"
Jeg lo. Det virkede så fremmed. Som om det ikke kom fra min krop.
Det reddede mig.
Så i dette tilfælde er det "for meget".
Så afgjort.
Goddag.
Det er dig. Ja, selvfølgelig.
Ja, det er han. Vogt over ham på den anden side.
Han havde brug for omsorg og forståelse. Giv ham det nu.
Du har ret. Det skal jeg nok.
- Sagde De noget? - Der var en ulv.
- Skal vi have koteletter? - Ikke denne gang.
- Huzzah. - Huzzah.
Hør nu, han fik en tår over tørsten i går.
De kender ham. Vild med vodka.
Så vi må udskyde det -
da vi har fået nye oplysninger, og der bliver lagt en ny plan.
De er ganske store mænd, ikke?
Er det blod? Det ligner hindbærkompot.
- Slip mig fri, for helvede! - Hør nu bare.
Jeg fik en idé i går. Skæbnen kom på besøg.
Jeg så op på himlen, og en stjerne eksploderede.
Da jeg betragtede det, ramte en tanke mig.
- Jeg slår Dem ihjel. - Hør nu efter. Afbryd mig ikke.
Dette grænseland. Svensk stemning på russisk jord. Det er ubeboet.
Jeg kan være her. Mit eget kongerige.
Ingen skal dø. Vi skaber en nation fra bunden og kalder den ...
... Hugoland.
Okay, lad mig nu høre.
Jeg skyder Dem i øjnene, nosseposen og næseborene.
Da de er så egoistisk, må jeg appellere til den side af Dem.
Agnes kommer, og vi kan leve i en underlig lykkens trekant.
Vi bygger et mageløst palads -
og De vil dø som konge nummer to -
i Deres eget land med Agnes siddende på Dem.
Det føles som at være indhyllet i en skruetvinge af fløjl, min ven.
Og når De kommer, holder hun Dem fast -
med et blik, der siger: "En dag dræber jeg, mens vi gør det."
Det er en særlig følelse.
Hvad kan De sige andet end "tak" og "huzzah, for fanden"?
- De er en idiot. - Hvad nu, hvis jeg er et geni?
Jeg kan indtage Sverige. Det er mit mål.
Måske dør De i et hul uden for Stockholm -
med en bajonet i røvhullet og ligner en kødispind.
En død kejser er blot en død mand. Ikke værd at fryse for.
Jeg er klar.
Fremragende dragt. Men De skal ikke derned.
De må ikke være den første, han ser. Han kender Dem ikke.
Det kan jeg ikke argumentere mod -
skønt der findes et hav af logiske svar.
De må ikke drukne.
Det vil være irriterende at skulle forklare.
- Tak. - Efter 30 sekunder kommer De op.
For helvede!
- Kors! - Jeg fandt et andet hul derovre.
- Og jeg fandt ham. - Javel.
Han er langt nede. Jeg tror, hans hest holder ham fast.
Hvis jeg bruger et tungt reb ...
- Vi lader ham blive der. - Javel. Er De sikker?
Han så ud til at have fundet fred.
Som om han sad omvendt på en blå sky.
Jeg vil huske, at han holder min hånd -
spiser is og kaster en hund ud fra taget.
- En hund? - Ja.
- Giv mig et øjeblik. - Naturligvis.
Et smukt sted at være, min egen.
Jeg forlader dig nu, men du vil altid være hos mig -
og jeg vil hulke, til mine ribben brækker.
Det gør ikke noget, for jeg vil aldrig trække vejret smertefrit igen.
Men den glæde, du gav mig ...
... er mere end nok.
Okay. Herfra og hertil. Der er adgang til floden og havet.
Hun siger aldrig ja.
Hun kan lide den slags. Et eksperiment.
Vent. Nu ved jeg det. Vi dedikerer det til Peter.
Ja. Stakkels knægt.
Lad os tænke fremad. Det er bedre.
De kan aldrig overtale hende.
Jeg fik da Dem og Peter til at stjæle hendes hær.
Mine herrer, Ruslands kejserinde vil have sin hær tilbage.
- I guder! - Virkelig?
- Der findes vrede i sorgen. - Tøjl den, eller jeg skyder Dem.
- Mit job er at tage dem med i live. - Det er forstået.
Du fredsens! Jeg lægger mig lige lidt.
Værsgo. Skyd mig bare.
Helst mellem øjnene. Jeg vil ikke med tilbage.
Sadl op, general. Vi skal hjem.
Så gør jeg det selv.
Parér venligst ordre. Udvis ære, eller jeg vil blive meget skuffet -
og Deres misfornøjede sjæl vil forfølge Dem i det hinsides.
Det ville være noget lort.
Det gør mig ondt med Peter. Jeg tilgiver aldrig mig selv.
De tog Dem af ham, selv når han var grusom ved Dem.
Engang gik jeg omkuld af druk -
og da jeg vågnede, havde han pakket hele min krop ind i tærtedej.
Jeg lå ved siden af en buldrende ovn.
Jeg vidste ikke, om han ville bage mig, eller om det var en spøg.
- Han var noget for sig selv. - Ja. Huzzah for det.
KATARINA
Igen. Spil den igen.
- Goddag. - Goddag. Jeg kom til morgenmad.
- Jeg fik gennemført skilsmissen. - Hele hoffet taler om det.
- Det og naturligvis ... - Sig bare ordet. Peter.
Jeg har det uafbrudt i hovedet.
Peter. Peter.
Igen!
Vores sang. Han nynnede den for mig engang.
Jeg skaber musik til os i hovedet, og nu ...
- Katarina. - Rør mig ikke.
Vi må holde os i gang. Ellers skyller mørket over mig -
og forsøger at drukne mig. Det kan jeg ikke tillade eller ...
Intenst.
Kom. De har bygget vores morgenmadsrum ved den nye bolig.
Så ofte kæmpede vi på forstand og liderlighed dér.
Musikere, kom med.
Han står over for mig. Jeg kan se dyret i hans øjne -
og det er en kamp til døden.
Mig eller Pugatjov. Mand mod mand.
Han angriber med kniven, som jeg sparker ud af hans hænder.
Jeg havde støvler med blokhæle på, så det var let.
Så hævede jeg min pistol. Jeg havde ham.
"Nej, Maxim! Jeg beder Dem! Fine herre, vis nåde!"
Så kiggede jeg på ham og sagde: "Der er ingen nåde i Maxims hjerte."
- Hvor Maximsk. - Du er et særligt barn.
Skål for kejserinden.
- Hun har befriet kvinder overalt. - Og mænd.
- Vi har stole. - Jeg foretrækker noget stift.
Din irriterende skøge.
Marial ventede i hestevognen. Hun er også en helt.
Vi deler det, som ægtepar deler alt.
En dag. En hel dag.
Hun holdt hans død skjult en hel dag.
Den svigagtige mær.
- Ønsker De at se Paul? - Ja. Nej.
Som børn opfandt Grigor og jeg et sprog kun for os.
Vi var bindegale.
Igen, George. Sig det hele igen.
- Da vi var børn ... - Sådan startede De ikke.
- Da vi var 14 ... - Vi bør gå.
Skilsmissekontoret åbner. Medbring gerne tallerkenerne. Igen.
Han elskede den sang. Vær stille, så jeg kan lytte.
Huzzah for kejserinden!
- De elsker Dem. De har befriet dem. - Tak, kejserinde.
De har frelst så mange fra ulykkelighed.
Tænk på de kællinger, folk kan være bundet til.
Mine damer og herrer ved hoffet, det er en vidunderlig dag.
Vi er nu ikke bundne længere.
Hvis man er ulykkeligt gift med en voldelig partner ...
... behøver man ikke at slå denne ihjel med en sten -
men blot udfylde en blanket i tre eksemplarer -
og binde den med et bånd. Derved opløses foreningen.
- Huzzah. - Huzzah!
Jeg savner min mand.
Mit rystede hjerte lader til ikke at ville slå.
Men slå skal det, da De er mine elskede.
Min skæbne. Mit lod i livet.
Så nu er det åbent. Kontoret.
- Jeg begår selvmord! - Gør endelig det!
Hvad sagde du til mig?
George, vil De give en til Grigor?
Eller vil De bevare æren og selv gøre det?
- Han og jeg ... - "Vi har snakket." Bla, bla.
Jeg elsker at se på himlen. Det har jeg altid gjort.
Man kan se ting.
Jeg har ikke set på den i evigheder. Jeg ved ikke hvorfor.
Se bare den sky, der ligner en antilope.
- Katarina ... - Man kan ikke både se og tale.
- Det er sandt. For fanden da også. - Undskyld.
- Jeg beklager. - Det gør ikke noget.
Jeg troede, at jeg ville føle noget.
Skilsmisse. Folkets kærlighed. Sikke en bedrift.
Det er det. Det vil ændre folks liv.
- For helvede! - Gud i himlen.
Hendes mand indgav skilsmissebegæring.
Pis!
- Gå ind, eller De bliver skudt! - Men nu har jeg ingenting!
Nu!
Hej. Hvordan ser dødstallet ud efter skilsmisselovgivningen?
- Archie. - Guds love fungerer.
Når mænd eller kvinder roder med dem, vil det have utilsigtede følger.
- Ikke nu. - Dødsfald kan ikke undgås.
Men det handler ikke kun om det, vel?
- Hvad mener De? - Der er De. Skal vi vandre?
Alene.
Kejserinde, velkommen til ægteskabsmarkedet.
Det er nok for tidligt for Dem -
men alle de gamle mænd med kolossale godser er en gevinst.
De er ynkelige og taknemlige og dør snart.
Det er en sejr for Ruslands kvinder.
- Det er ... - Genialt. Lige præcis.
Endelig gjorde De noget rigtigt.
Der er problemet med kvinderne, som står tilbage med intet.
Nej, det vil jeg ikke høre på!
- Ja. - De havde som altid et godt hjerte.
Mit hjerte er sort og dødt.
Selvfølgelig. Se bare Raskolvij.
Han blev skilt i morges og gift i eftermiddags.
Så blev han skilt igen før middagen og er nu tilbage igen.
- Du godeste, hvilket rod. - Utilsigtede følger.
Tal ikke til mig om utilsigtede følger.
Dem kender jeg alt til. På grund af Sverige.
- Hvad? - Jeg kunne have sagt alt andet.
Saltbad, odderspyt, irsk gryderet, sår mig, elsk mig -
kys mig, glem alt, rør mig, slå mig, skyd mig.
Jeg elsker dig inderligt, og en dag vil det gøre ondt -
aldrig at røre dig igen.
Aldrig at ...
Aldrig at føle vores øjne mødes og tænde min glød.
Aldrig at høre en tåbelig tanke, som lod mit blod synge.
Gå ikke. Forlad mig ikke. Forlad mig ikke.
Det sidste har jeg sagt mere end to gange.
- Det gør mig ondt. - Det kunne jeg have sagt.
- Hvil Dem nu. - Det kunne jeg også have sagt.
De er for svag af sorg til at styre noget så oprørende.
De må annullere skilsmissekundgørelsen -
ligge i et mørkt rum, spise ferskner og vente på Guds hjælp.
- Ferskner? - Jeg spiste 40 dagligt, da mor døde.
Bitterheden i min mund gav mig kvalme -
men den forsvandt ikke, så jeg havde brug for noget sødt.
Jeg spiste 40 ferskner om dagen.
Jeg havde konstant diarré. Sødme ind, bitterhed ud.
Jeg kom af med min sorg i en kaskade af ferskenlort.
Fungerede det?
Jeg græder, når jeg spiser dem. Men ja, det fungerede.
Måske må vi bare lære at udholde livets utilsigtede følger.
- Kejserinde ... - Nu vil jeg hvile mig.
Lad mig sige dette:
Hvis skilsmisse fandtes, da De kom -
ville De og Peter aldrig være blevet forelskede.
Så ville De arrangere blomster i Tyskland -
og sutte den af på en mand ved navn Otto.
Leonora, giv 40 ferskner til alle, der er blevet skilt.
Det er en gave fra kejserinden.
Og nogen skal bære mig op.
Pis.
Lad mig og min mand være i fred!
Vagter, gør mig en tjeneste.
- De siger, der ikke bliver åbnet. - Hvad fanden?
Igen.
Ud, triste cirkus. Pis af.
- Hvorfor er kontoret lukket? - Fordi det er en katastrofe.
Hvis de ikke begår selvmord, sønderbanker de hinanden.
- Startproblemer. Stop ikke nu. - Det har jeg gjort.
- Folket har brug for det. - De har brug for det.
Ja, det har jeg. De sagde selv, at De måtte holde Dem i gang -
for ikke at drukne i det meningsløse vemod.
- Gå nu. Jeg er så træt. - Skilsmisse, Katarina. Valg.
Et valg har været en fremmed tanke for mange indtil nu. Også for mig.
Jeg kan ikke se en vej igennem.
Og jeg er sjovt nok også ligeglad.
Jeg prøvede at gå op i det. Jeg brugte flere minutter -
på at trække det op af den spand, jeg kalder min skide skæbne.
De må gennemføre det.
Jeg nynner bare sangen, hvis musikerne er gået.
Katarina.
Jeg ved godt, at De er trist og har et gennempryglet hjerte -
men De kan endelig gøre som planlagt. Derfor hjalp jeg Dem.
Jeg beklager, at jeg ikke kunne åbne Deres øjne -
for det psykotiske, selviske og brutale barn -
som kaldte sine trusler "kærlighed".
Han låste Dem inde, skød Deres bjørn -
brændte en pigeskole og kneppede Deres ...
Forsvind herfra! Nu!
Jeg kunne ikke klare at høre hende tale om ham. Undskyld.
- Nu går jeg. - Nej. Vil De ikke blive her?
- Blive her? - Og snakke.
Emnet har ingen betydning. Hvad som helst.
- Væggene er nydelige herinde. - Højere.
Jeg kan godt lide tapetet. Jeg har en kjole i samme farve.
Hvis jeg koncentrerer mig, føles det, som om han er lige udenfor.
Som om jeg kan høre hans fodtrin.
Lukker jeg øjnene, føles det, som om jeg venter på ham.
Så brager han ind og siger, at han vil kneppe mig -
som han altid har gjort, og at han vil kysse mig til blods.
Han vil flå min kjole op og strømper ned, så de går i stykker.
Han vil høre mit hoved ramme væggen, når han trænger ind i mig.
Og jeg siger ja, for det har jeg altid gjort.
Selv når det ikke er godt.
Og det var det ikke altid, når han havde fået fyldt fasan.
Men det har han ikke fået nu, så vi knepper op mod den væg.
Jeg får lyserøde kinder, og han bliver stakåndet.
Det går hurtigere, og hans ansigt røber, at han er tæt på at komme.
Han lugter altid af salt. Jeg bider hans skulder og smager havet.
Så stønner vi begge to, og det er forbi.
Og vi taler ikke til hinanden.
Det føles, som skabte vi en by og brændte den ned på fire minutter.
Så går han.
Undskyld. Jeg ved ikke, hvorfor jeg ...
- For fanden. Undskyld. - Det var interessant.
Ja.
- Det er uudholdeligt, ikke? - De skal hvile Dem.
Det var godt, at de fik aflivet skilsmissen, men De ...
De vil have Grigor og holder ham gerne fanget.
Og jeg vil have Peter, som ligger død på søens bund.
Jeg er også død, men kan dog tale, hvilket er forvirrende.
Nu går jeg.
- De virker vred. - Slet ikke. Jeg elsker Dem.
Jeg tog ham fra Dem. Jeg ved, at det sårede Dem.
Så giv hende ikke chancen for at tage Grigor fra mig.
Jeg gør, hvad der er bedst for Rusland.
- Hvordan kan De vide det? - Skæbnen.
Fantastisk.
- Men De er kun et menneske. - Har man den, ved man det.
Ryster det Dem ikke, når alt går galt?
- Nej. - Jeg ville tro, det var vildfarelse.
Som når man elsker en og tror, det er gengældt -
men de ser ikke en som andet end gammel ost på skoen.
Det er vel muligt.
Måske virker det tiltalende at skyde mig selv i hovedet af den grund.
- Hvil nu. - Jeg kan ikke hvile.
Ville De se Paul nu?
Nej. Læg ham.
Luk op.
- Kejserinde. - Jeg regerer håndfast.
Blanketten.
- Hvorfor? - Hvad?
Jer er klar over "hvad". Hvorfor vil De skilles?
- De skal have en grund. - Det stod ikke på blanketten.
Jeg forbedrer konstant tingene. Sådan er jeg.
Huzzah. Hvorfor? Værsgo.
Hendes ånde lugter som et ådsel. Når hun tygger, vil jeg kværke hende.
Og jeg bliver søvnig, når vi knepper.
Nej. Afvist. Spis med siden til hende -
knep om morgenen, og tænk på andre imens. Næste!
- Han slår mig. - Godkendt.
- Men går jeg, har jeg intet. - De får halvdelen af hans formue.
Alle kvinder skal have halvdelen.
Skyd dem om nødvendigt.
- Er jeg fri? - For ham? Ja.
For livet og mere mulig smerte, end De kan forestille Dem? Nej.
Jeg giftede mig med Nadja for at kunne kneppe hende -
og nu vil jeg gerne komme videre. Det var alt.
Med glæde. Får jeg halvdelen af hans ejendom?
Undskyld, hvad?
Raskolvij.
Min nye kone. Med et stempel kan jeg komme af med den gamle.
Ny regel. Man skal være 15 år for at blive gift.
Barbarisk.
- Var det alle sammen? - Det ser sådan ud.
Der er noget, jeg ikke har gjort.
Det må jeg gøre.
De har sikkert hørt det, og jeg skal nok slå ham ihjel.
- Hvad? - Pugatjov. Jeg må have strejfet ham.
Han har samlet tusinder nær Moskva.
- Er han ikke død? - Det kommer.
Jeg rammer ikke forbi to gange. Blodsudgydelse er nu mit gebet.
Paul, jeg må fortælle dig noget.
Bagefter vil du aldrig være den samme igen -
så lad os nyde den her stund.
Okay. Jeg hvisker det.
Nej, for bittert. Prøv det her. Det er meget bedre. Det er sprødt.
- Bedre. Ikke for surt. - En slurk?
Hvorfor tog du det lille svin med?
Mænd skal lære at jage. Han har brug for os.
Se der. Et rådyr.
- Godt skud. Hvor mange var det? - Tre!
Godt. Nu kan Maxim tage tilbage, og vi kan fortsætte.
Pistoler er smarte. Jeg bør måske stå med en på mit næste portræt.
Ja, en pistol vil klæde Dem. Meget Maximsk.
Jeg kunne også bare skride.
Fire! Beklager, Arkadij.
Det er ikke min skyld, at du er sløv.
- Du opfører dig som en nar. - Nej, det gør du. Ikke sandt?
Jeg er ikke sikker. De burde kæmpe, så De kan ham dæmpe.
- Rim! Udmærket! Og ja. - Vi skal ikke kæmpe.
Ved du, hvad vi burde gøre? Græde.
Vi burde græde og holde om hinanden -
og le ad ting fra vores fortid -
fordi vores ven ... er død!
Jeg vil bare stå i skoven med dig og savne ham.
- Slås, slås, slås! - Ja, lad os slås.
- Grigor, lad være. - Slås, Arkadij!
- Slå mig i ansigtet. - Jeg vil fandeme ikke ...
Okay, så gør jeg det!
- Det er nok! - Ingen har vundet.
Bliv ved, indtil en er bevidstløs.
- Hvad fanden? - Han har ret.
- Han er et barn! - Med en gammel sjæl.
Hørte du det? En morsom sjæl.
Jeg tager tilbage til paladset.
13!
- Kan vi tale mand til mand? - Ja, selvfølgelig.
Skilsmisse. Gør De og Georgina det? Jeg vil sætte pris på et ærligt svar.
Vil De give slip på Deres hoppe til fordel for min?
Jeg vil bare skyde og drikke. Tag endnu en slurk.
- Jeg tager måske tilbage. - Nej. Bliv her.
Bliv her og skyd. Kom nu, Maxim.
Jeg plejer at tage en lur nu. Farvel.
Kom nu! Kom nu!
- Hvem har du dræbt? - Ingen anelse. Hvor er George?
Sikkert hos Katarina. Vil det hjælpe hende, hvis jeg antastede hende?
Og hvis jeg tvang hende, ville hun så være vred eller taknemlig?
- Pis af, Petra. Jeg skyder dig. - Undskyld. Vil du skilles?
- Jeg vil gerne have en plan klar. - Det ved jeg ikke.
Folk vædder om, hvem du vælger.
Min ven er lige død, og du skal ikke plapre sådan løs!
Modtaget. Sig til, hvis du har brug for noget.
Er rummet blevet mindre?
- End? - Før. Det virker mindre.
Hvis du ikke skriger, glor du. Du er på tynd is, Petra.
Jeg ...
Jeg ledte efter dig. Er du okay?
Jeg vandt slagsmålet, så er du okay?
Her er din pistol. Du tabte den.
- Er du okay? - Spørger du virkelig om det?
Egentlig ikke. Selvfølgelig er du ikke det.
Marial vil giftes med mig, og jeg skal skilles fra George.
Ja. De vædder om det.
- Hvem spiller du på? - Ingen.
Det er et nyt liv med Marial. Med George er det os minus noget.
Jeg kan ikke se på hende uden at tænke på ham.
Jeg kan heller ikke se på ost uden at tænke på ham.
- Eller skinke. - Figner.
- Fisse. - Blødende, nådestryglende kroppe.
- Hvor skal de hen? - Sikkert til et orgie i kirken.
- Vil du være med? - Jeg ser nok bare på.
Sex og sorg. Knep smerten væk. Lad os tage med.
Du kan ikke stadig være trist.
Jeg gav Tatjana kage i dag og måtte bide tungen til blods -
for ikke at le af hendes sorte kjole.
- Skål for hans død. Huzzah. - Huzzah.
For helvede. Grigor.
- Hvad fanden? - Hvad fanden?
Skal det fejres? Min vens død?
Skåler I for en død mand, som elskede mig?
Han elskede jer alle sammen. På sin egen måde.
Ja, han var livlig, forrykt og forpulet unik!
I kendte ham ikke. Det troede I bare.
I så ham ikke med tårer i øjnene, når han så skoven ved daggry -
eller når han slugte en duetærte.
I så ham ikke ty til vold for sine venner.
Rend mig, fordi I ikke så ham. Fordi I ikke elskede ham.
Han var en mand, der følte alt. Han var ikke hæmmet som os andre.
Var han vrede, så var han ren vrede. Han var glæde. Han var drab.
Han nød livet til fulde. Ikke i små portioner.
Sådan elskede han mig. Han var en sjældenhed blandt mænd.
Han dyrkede livet uden forbehold. I ser aldrig en som ham igen.
Mit liv sluttede også i det iskolde vand.
Jeg elskede ham højere, end jeg nogensinde vil elske nogen anden.
Hvad helvede snakker du om?
Jeg står lige her. Du elsker mig.
- Selvfølgelig er du her. - Han var et forbandet uhyre.
Gå i seng, eller vi dræber jer.
Grigor! Grigor!
- Grigor, jeg beder dig. - Du skal fandeme ikke røre mig.
Du kan få et nyt liv.
- Du elsker mig. Og det gør ondt. - Men ikke på dig.
Nej, for han gjorde mig til en tjener -
ødelagde min familie og kneppede mig til et orgie -
og kaldte mig Miriam. Og han dræbte folk, jeg elskede.
- Vi kan ikke være sammen. - Han må ikke ødelægge det her.
Nu er det nok. Vi kan blive lykkelige.
Vil du have et nyt liv eller bare leve i smerte?
Eller vil du mindes gamle dage, da han kneppede George foran dig?
- Han elskede ikke dig. - Jo, han gjorde.
Så havde han ikke påført dig sådan en smerte.
- Gå, Marial. - Fordi jeg har ret?
Du bør sige: "Tak, fordi du talte mig til fornuft."
- Gå. - Jeg giver ikke op.
Han får ikke lov til at vinde!
Sagen er den, Paul, at intet betyder noget nu.
Jeg kan kun foregive det. Han elskede dig så højt.
Og nu vil de ødelægge mig. Og dig med.
- Hej. Jeg tænkte lige på Dem. - Hej.
Må jeg sove her?
Hej, Paul. Ved han det?
Vi talte lige om det.
De må gøre noget for mig. For Peter.
Hvad som helst.
Tekster: Torben Grønbæk Jensen Iyuno