VELIKA
PETAR I VUK
ELIZABETA
Ne. -Da! -Neću da se svađam. -Onda ne pričajte, samo klimajte glavom.
Dozvolite da unesem malo logike.
Ni govora, logika je tup alat za ovu raspravu.
- Smatram da u logici nema mašte. - Uprkos tome, u sebi ipak ima logike.
Vojska se gomila na švedskoj granici, vaš nećak je na dnu jezera.
Ko je brži?
Izvinite.
Logika ne dopušta upliv osećanja. Izvinjavam se.
Nema potrebe.
Biće poplava suza. Treba biti spreman. -Video sam mnogo suza.
- Neke ste i uzrokovali. - Nažalost, jesam.
Žena me je toliko volela da je plakala kad god me vidi. Bilo mi je žao,
- ali onda je postalo naporno. - Pričaćete mi još o tome na jezeru,
tamo idemo prvo.
- Očigledno je još čvrst. - To procenjujete svojom glavom?
Tako me je otac naučio. -Je li vam ikad palo na um da je to šala na vaš račun?
Do sada nije, ali...
To bi imalo smisla.
To je to mesto?
Kako da ga izvučemo? -Moramo da čekamo leto. -Ne mogu sad da ga ostavim. -Da.
- Nerado pribegavam logici... - Ne ide nikuda. -To sam hteo da kažem.
I zvuči uverljivije kada neko to izgovori naglas i otvoreno.
Ni ja ne idem nikuda. Ako treba da odete, idite.
- Ubiću vuka za hranu. - Zašto vam verujem?
Jednom sam jela sirove vučje kotlete u snegu s Petrom Velikim.
Prava poslastica.
Voleo bih da čujem još o njemu. -Ja bih volela da čujem kako ćemo ga izvući.
Znam! Topovi. Dovezemo ih i ispalimo stotinu kugli.
- To bi bilo zabavno i prelepo. - I dugotrajno, potrebno je sto topova.
Šta...
Sviđa mi se.
Prelazimo na tri tačke.
Zauzimamo ova sela. Otpor će biti slab. Tu je element iznenađenja i Šveđani su.
Imaju kičmu filetirane haringe.
Samo tren.
Možemo li da popričamo na tren, Velementove? -Naravno.
Pripremite svoje ljude. Krećemo ranom zorom.
Dobro. Nekoliko stvari mi sada pada na pamet.
Razumem da je to s haringom podizanje morala za rat protiv neprijatelja.
Da. Naravno.
Ali oni nisu zaista neprijatelj, zar ne? Evo u čemu je problem.
Ne mogu da ubijam Šveđane. -Mi možemo. Jebeno uživamo u tome.
Dobro. -Rekao sam ljudima da uzmu glave kao suvenire. Za moral.
To je zapravo veoma uznemirujuće čuti.
Dobro. Novi plan koji odgovara na pitanje:
"Kako da zauzmemo ovu zemlju bez prolivanja krvi?"
Ako želiš svoju zemlju natrag, moraš da je uzmeš.
- Ja sam glavni, ja sam jebeni kralj. - Kralj zna kako da ubija svoj narod.
To su osnove. -Agnes često kaže da sam predobar. -Agnes.
Fantazirao si o jebanju moje žene dok smo razgovarili o ratu i krizi?
Uvek razmišljam o jebanju tvoje žene. Ona je u pozadini svake moje misli.
- Dobro je to znati. - Idemo. Umreću u palati,
sa tvojom ženom na sebi, pijući tvoju najbolju rakiju.
Dok mi pluća ne eksplodiraju. -Ili... Daj mi jedan dan da smislim plan
ili da se suočim sa ubijanjem sopstvenog naroda. -Ili...
Krećemo ujutro, jer tako i jeste, a do tada, neka tebi narastu ćufte.
Kulturološki uvredljivo i lično ponižavajuće. -Da. Vidimo se sutra.
Naspavaj...
Ili mi daj vremena da smislim plan.
Shvatiću tvoj nedostatak svesti kao odobravanje.
Potrajaće koji sat dok se ne istopi.
Ako upali, čućemo prasak i imaćemo rupu.
Opet mi objašnjavate moju ideju? -Da, u pravu ste.
Čudna mi je pomisao da se nalazi ispod nas.
Moj savet je da ne razmišljate o tome.
Biću u šatoru.
Pojebite me.
Divljački bi bilo idealno. Navedite me da se iskreno plašim za svoj život.
To neće ukloniti bol. -Hoće, nakratko. Potreban mi je predah od toga.
Od čega tačno? -Ovo čavrljavanje je dražesna predigra, ali nije potrebno.
Samo me jebite. -Uvek me zanima unutrašnji život seksualnih partnerki.
Vi ste tako iritantna osoba. -Ljudi mi to sve vreme govore, ne razumem zašto.
Izgubila sam nećaka, sina. Prvog sina sam izvukla plavog iz jezera.
A sada još jednog. Dvaput u životu je previše.
Želim da sve to nestane dok me divljački jebete,
- a telo mi je uništeno zadovoljstvom. - Moram priznati da znam za vašeg sina.
Bio sam tužan.
Ponuda je povučena.
Zašto to onda činite sebi iznova?
Video sam mnogo leševa i nešto sam shvatio.
Mrtvo telo znači ili premalo, pa se zapitate za svoju ljudskost,
ili previše, pa se zapitate za svoje duševno zdravlje.
Kad mi je sin umro, ležala sam u krevetu i zurila u zid.
Svakog jutra, devetogodišnji Petar bi ušao i doneo mi sendvič s prepelicom,
koji ne bih pojela. Nije ništa govorio, uhvatio bi me za ruku i sedeo do mraka.
Samo je bio tamo sa mnom.
A jednog dana mi je rekao: "Da li bi ti bilo bolje da u sendviču ima ajolija?"
Nasmejala sam se, zvuk mi je bio stran. Nisam verovala da dopire iz mene.
Spasao me je.
Definitivno vam je svega previše. -Definitivno.
Zdravo.
Pa to si ti!
Pa naravno!
Da. Pazi na njega na drugoj strani.
I zaista mislim na pažnju i razumevanje. To mu je bilo potrebno.
Pruži mu to sada.
U pravu si, moram.
Nešto ste rekli?
To je bio vuk.
Je li bilo kotleta?
Ne ovog puta.
- Ura! - Ura!
Čujte, popio je previše sinoć. Znate kakav je, balon pun votkom.
Dakle, odlažemo jer smo dobili nove informacije i smišljamo novi plan.
Svi ste poprilično krupni ljudi, zar ne?
Je li to krv? Izgleda kao kompot od maline. -Hugo, pusti me, smesta!
Saslušaj me. Sinoć mi je sinula jedna ideja.
Kao da me je sudbina posetila.
Gledao sam u nebo i zvezda je eksplodirala.
I dok sam gledao taj prizor, ideja se oblikovala.
Ubiću te, pizdo! -Saslušaj me, pokušaj da me ne prekidaš.
Ova granična zemlja, švedska atmosfera, ruska teritorija. Nenastanjena.
Mogao bih da se ustoličim ovde. Moje kraljevstvo. Niko ne umire,
pokrećemo naciju od početka i nazivamo je...
"Hugolend".
Dobro. Šta misliš?
Upucaću te u oči, muda i nozdrve.
Dobro, sebičan si čovek, shvatam. Treba da se obratim toj tvojoj strani.
Agnes dođe. Živimo u čudnom trouglu blaženstva. Sagradimo divnu palatu.
A ti umireš kao drugi kralj u svojoj zemlji,
dok je Agnes na tebi.
A to je kao da si obavijen čvrstim baršunastim stiskom.
A kad oboje svršite, grli te pogledom koji govori
da će te jednog dana ubiti to što radite.
To je poseban osećaj. Sada možeš samo da zahvališ i da kličeš od sreće.
Ti si...
Idiot.
Šta ako sam genijalac?
Mogu da zauzmem Švedsku. Zato sam došao. -A možda...
Umireš u rupi nadomak Stokholma sa bajonetom u dupetu i ličiš na lizalicu.
Mrtav car je samo mrtav čovek. Nijedan nije vredan smrzavanja.
Spremna sam.
Odlično odelo.
Ali vi ne idete unutra.
Ne možete da budete prva osoba koju će videti. Ne poznaje vas. -Ja...
Ne mogu da protivrečim tome. Bez obzira na mnoštvo logičnih protivargumenata.
Nemojte da se udavite.
Bilo bi previše naporno objašnjavati.
Hvala. -Nakon trideset sekundi, povlačim vas gore.
Sranje!
Zaboga! -Našla sam još jednu rupu, tamo.
Da...
- I našla sam ga. - Dobro.
Veoma je duboko, mislim da ga konj zadržava dole.
Možda ako se spustim s konopcem i tegom... -Ostavićemo ga tamo.
U redu. Sigurni ste?
Izgledao je prilično spokojno.
Kao da jaše naglavačke na nekakvom plavom oblaku.
I želim da ga se sećam kako me drži za ruku i jede sladoled,
- i kako baca psa s krova. - Psa? -Da.
Ostavite me samu na trenutak.
Naravno.
Lepo mesto za sletanje, dušo moja.
Sada te ostavljam, ali znaj da te uvek nosim sa sobom.
Jecaću dok mi se rebra ne polome,
a to je u redu, jer ionako nikad više neću udahnuti punim plućima.
Radost koju si mi donosio...
Više nego dovoljno.
Dobro. Odavde dovde je pristup do reke i mora.
Nikad neće pristati na to. -To će biti primer onoga što želi. Ogledna zona.
Čekaj. Mogu da joj kažem da ćemo tu zonu posvetiti Petru.
Dobro. Jadan jebeni klinac. -Ostanimo u budućnosti, može? Tamo je lepše.
Nećeš je navesti da pristane.
Naveo sam tebe i Petra da joj ukradete jebenu vojsku. -Gospodo!
Ruska carica želi svoju vojsku natrag.
- Zaboga! - Zaista?
Još sam ljuta i tužna. -Smirite se ili ću vas upucati u glavu.
Moj posao je da ga dovedem živog i obaviću svoj posao. -Razumem.
Zaboga!
Znate šta? Prileći ću malo.
Hajde, pucajte! U čelo, ako može.
Ne vraćam se. -Uzjašite, generale. Idemo kući.
Onda ću sam.
Molim vas da slušate naređenja. Budite časni ili ćete me strašno razočarati.
Da ne pominjem vašu večno nemirnu dušu na drugom svetu.
Mislim, to bi baš bila gnjavaža.
Žao mi je.
Zbog Petra.
Nikad to neću oprostiti sebi.
Voleli ste ga, čak i kad je bio stravično okrutan prema vama.
Sećam se da sam jednom pao u nesvest od pića, a kad sam se probudio,
prekrio je celo moje telo testom.
Ležao sam pored plamteće rerne.
Nikad nisam saznao je li hteo da me ubaci unutra ili se zafrkavao.
- Bio je jedinstven. - Da. Ura za to.
KATARINA
Od početka. Svirajte opet!
Zdravo. -Zdravo. Dođi na doručak.
- Proglasila sam dekret o razvodu. - Dvor bruji o tome. I o... Naravno.
Možeš da izgovoriš njegovo ime. Petar. To mi neprestano prolazi kroz glavu.
Petar. Petar...
Od početka.
Naša pesma. Jednom mi ju je pevušio. Komponovaću našu muziku u glavi, sad...
Katarina...
Ne diraj me. Moram da nastavim da se krećem. Dolazi tama i želi da me udavi.
Želim da joj to dozvolim, ali ne mogu ili... -Žestoko.
Dođi. Naredila sam da naprave sobu za doručak pored novog stana. -Šta?
Toliko sećanja na žestoke bitke humorom i seksom tamo. Muzičari, za mnom!
On je preda mnom i vidim mu zver u očima, to je borba na život i smrt.
Ili ja, ili Pugačov. Muškarac protiv muškarca.
Napada me, pokušava da zamahne nožem, ja ga izbijam iz njegovih ruku.
Nosio sam čizme sa potpeticama, pa je bilo lako.
Zatim podižem pištolj. Nanišanim.
"Maksime, elegantni gospodine, molim vas, nemojte, imajte milosti!"
Spustio sam pogled prema njemu i rekao: "U Maksimovom srcu nema milosti."
Maksimovski. -Ti si drag i poseban dečak.
Zdravica za caricu! Oslobodila je žene svuda! -I muškarce.
Ima stolica. -Volim da sedim na nečemu tvrdom. -Naporna kurvo!
Marijel je čekala u kočiji, čuvala je stražu. I ona je junakinja.
Delimo sve, kao pravi bračni par.
Jedan dan. Ceo jebeni dan je krila od nas njegovu smrt.
Lažljiva kučka!
Hoćete li da vam donesemo svinjetinu? -Da. Ne! Ne.
Kao deca, Grigor i ja smo izmislili jezik koji smo samo mi razumeli.
Bili smo potpuno ludi.
Od početka, Georgina. Ispričaj sve to od početka.
- Kad... Kad smo bili mladi... - Nisi tako počela.
- Kad smo imali 14... - Treba da pođemo.
Kancelarija za razvod se otvara i dosta mi je sedenja. Ponesite tanjire.
Od početka.
- Voleo je ovu kompoziciju. -Da. - Tiho, obe, da mogu da slušam.
Živela carica! -Živela! -Vole vas, oslobodili ste ih. -Hvala vam, carice.
Mnoge ste izbavili iz nesreće. Ko zna s kakvim su kučkama bili u braku?
Dame i gospodo dvorjani, danas je važan dan. Slobodni smo od naših veza.
Ako ste u nesrećnom ili nasilnom braku,
više ne morate da umlatite supružnika kamenom,
već samo popunite obrazac u tri kopije i zavežite ga trakom.
I veza je raskinuta.
- Ura! - Ura!
Nedostaje mi moj suprug.
Moje šokirano srce kao da ne želi više da kuca.
Ali kucaće. Jer vi ste moja ljubav i moja sudbina. I...
Dakle, kancelarija je otvorena.
Georgina, daj jedan primerak Grigoru, molim te.
Ili želiš da sačuvaš svoje dostojanstvo i da mu daš sama?
On i ja... -Imali ste svoj jezik bla, bla, bla...
Volim nebo. Da gledam u njega. Oduvek sam volela.
Vidiš stvari i nisam ga gledala dugo vremena.
Samo sam prestala. Nemam pojma zašto.
Pogledajte onaj oblak u obliku antilope.
Katarina... -Ne možeš da gledaš i da istovremeno pričaš, Georgina.
- Istina. Jebote, Georgina. - Izvinjavam se.
- Ne. Ja se izvinjavam. - U redu je.
Mislila sam da ću osećati nešto. Razvod. Ljubav naroda.
Pravo dostignuće.
I jeste.
Promeniće živote.
- Sranje! -Milostivi bože! - Muž je predao papire za razvod.
Sranje!
Ne! Ulazi ili ću narediti da te streljaju!
Ostavio me je bez ičega! -Smesta!
Zdravo! Proveravam najnoviji broj smrti uzrokovanih zakonima o razvodu.
Arči! -Božji zakoni deluju, a kad u njih dirne muškarac ili žena...
- Buknu neželjene posledice. - Sad nije zgodan trenutak.
Napredak podrazumeva žrtve. -Nije stvar samo u smrtnim slučajevima, zar ne?
Kako to misliš? -Tu ste! Hoćemo li prošetati?
Sami.
Carice!
Dobro došli na bračno tržište.
Znam da je prerano za vas, ali svi ti starci sa ogromnim imanjima,
to je premija za nas. Patetični su, zahvalni i brzo će umreti.
- To je pobeda za ruske žene. - To je... -Genijalno, znam!
- Napokon ste učinili nešto dobro. - Ima i žena koje su ostale bez ičega.
U redu. -Bili ste dobronamerni, vaše srce je uvek na mestu.
- Srce mi je crno i mrtvo. - Naravno.
Raskolvi. Razveo se jutros, ponovo se oženio popodne,
razveo se od nje pre večere i sada se vratio po još. -Bože! Haos.
Nenamerne posledice. -Nemoj da mi pominješ nenamerne posledice.
Znam mnogo o tome...
- Zbog Švedske. - Šta?
Mogla sam da kažem bilo šta. Druge reči. So za kupku, vidrine bale, gulaš.
Povredi me. Voli me. Poljubi me. Zaboravi sve.
Dodirni me. Udari me. Upucaj me.
Volim te svom snagom i jednog dana će opet boleti jer ne mogu da te dodirnem.
Nikada više...
Nikada više se naše oči neće sresti i zapaliti me.
Nikada više neću čuti suludu ideju koja je navela moju krv da peva.
Nemoj da ideš. Ne ostavljaj me. Nemoj.
To poslednje je trebalo da ponovim više puta, znam.
Žao mi je. -Mogla sam to da kažem. -Odmorite se. -Ili to.
Previše ste obuzeti tugom da biste se bavili nečim ovako osetljivim.
Poništite proglas o razvodu i lezite u mračnu sobu. Jedite breskve.
- Čekajte da vas Bog izleči. -Breskve? - Jeo sam 40 breskvi mesec dana
kad je debela majka umrla. Morao sam da se otarasim jetke gorčine u ustima.
Bilo mi je muka, ali bilo mi je potrebno nešto slatko da ga odagnam.
40 breskvi na dan. Neprestano sam imao proliv,
slakoća unutra, gorčina napolje.
Mislim da sam doslovno ispraznio tugu u povorci govana od breskve.
Upalilo je? -I dalje plačem kad ih jedem, ali jeste. Upalilo je.
Možda nam život dodeli nenamerne posledice i moramo da ih podnesemo.
- Carice... - Sad treba da prilegnem.
Samo ću reći ovo.
Da smo imali razvod kad ste stigli, vi i Petar se nikad ne biste zaljubili.
Bili biste u Nemačkoj, aranžirali cveće i pušili nekom tamo Otou.
Leonora? Dajte svakom ko se razveo 40 breskvi, poklon od carice.
I neka me neko odnese u moju sobu.
Jebote.
Kučko!
- Ostavi mog muža na miru! - Straža! Učinite mi nešto.
- Kažu da se ne otvara. - Ðavola se ne otvara!
Iz početka.
Napolje! Tužni cirkus slobodno može da odjebe.
Zašto ste zatvorili kancelariju za razvode? -To je jebeni haos.
Ako ne skaču kroz prozore, tuku se.
Očekivani početni problemi. Ne možete sad da stanete. -Mogu. Jesam.
- Ljudima je ovo potrebno. - Misliš, tebi? -Da, meni je potrebno.
I sami ste rekli da morate da nastavite ili ćete se udaviti u besmislenoj tuzi.
- Samo idi. Tako sam umorna. - Razvod. Izbor. Jebeni izbor.
To je mnogima bio strani pojam do sada, uključujući i mene.
Jednostavno ne vidim izlaz.
A čudno je to što me uopšte nije briga.
Pokušala sam ranije.
Provela sam nekoliko minuta trudeći se da iskopam to iz sićušne, smešne kante
- koju nazivam svojom jebenom sudbinom. - Moraš da sprovedeš to do kraja.
Samo ću pevušiti kompoziciju jer su muzičari otišli. -Katarina.
Razumem da ste tužni i da vam je srce krvava kaša,
ali napokon možete da učinite ono zbog čega ste došli.
Zbog čega sam vam pomogla. I žao mi je što nisam mogla da vam otvorim oči
u vezi sa psihotičnim i brutalnim detetom koje je rascepalo vašu vlast
u ime ljubavi. Zatvorio vas je u sanduk, pucao u medveda,
i zapalio je školu za žene, i pojebao je vašu...
Odmah odjebi odavde!
Jednostavno nisam mogla da slušam kako govori o njemu. Žao mi je.
Idem.
- Ne! Možeš li da ostaneš? - Da ostanem? -I da pričaš.
- Nije važno o čemu. Bilo čemu. - Zidovi su lepi ovde. -Glasnije.
Sviđaju mi se ove tapete. Imam haljinu u sličnoj boji.
Ako se dovoljno usredsredim, mogu da ga zamislim pred vratima.
Čujem njegove korake kako dolaze.
Ako zatvorim oči, kao da ga čekam, zujim kao muva u čaši.
I onda upada i govori da želi da me jebe odmah, kao i uvek.
Ljubi me toliko snažno da krvarim. Skida mi haljinu i čarape tako brzo,
da se pocepaju. Čujem kako mi glava lupa u zid dok me on nabija.
A ja samo govorim da. Zato što uvek kažem to. Uvek sam to govorila.
Čak i kad nije dobro. A i nije uvek bilo dobro.
Posebno kad je jeo punjenog fazana, ali večeras ga nije jeo,
počinjemo da se jebemo uz taj zid. Obrazi mi postaju ružičasti,
njegov dah postaje plitak i on ubrzava, pravi grimasu koja mi kaže da je blizu.
Miriše na so, uvek na so. Grizem njegovo rame da bih okusila okean.
Zatim zastenje i ja sa njim, i gotovo je.
Ne pričamo.
Kao da smo sagradili grad i spalili ga za četiri minuta.
I onda ode.
Izvinite, ne znam zašto sam upravo... Ja...
- Jebote, izvinite. - Bilo je zanimljivo.
Dobro.
- Nepodnošljivo je, zar ne? - Morate da se odmorite.
S pravom ste stali na kraj fijasku od razvoda, hrabro, ali... -Želiš Grigora
i držaćeš ga u zamci da ga zadržiš.
A ja želim Petra, ali on je mrtav na dnu jezera.
I ja sam mrtva, ali još mogu da pričam, što je zbunjujuće.
Idem ja.
- Izgledaš ljutito. - Uopšte nisam!
Volim vas.
Ja sam ti ga otela. Znam. To te je povredilo.
Nemojte da joj date šansu da mi preotme Grigora.
- Učiniću ono što je najbolje za Rusiju. - Kako znate šta je najbolje? -Sudbina.
Neverovatno.
- Ali vi ste samo ljudsko biće. - Ako to imaš u sebi, onda znaš.
A kad sve pođe naopako, to vas ne pokoleba?
Ovaj... Ne.
Ja bih se plašila da sam u zabludi.
Kao kod zaljubljenosti, misliš da je osoba s tobom, a ti si za njega smeće.
Moglo bi da bude i tako.
Možda me zato toliko privlači opcija da pucam sebi u glavu.
Odmorite se.
Nema odmora.
- Želite li Pavla sada? - Ne. Smesti ga na spavanje.
Otvori.
Carice. -Katarina Velika, aktivna vladarka. Obrazac?
Zašto? -Šta? -Znam o čemu je reč, želim razlog. Zašto želite razvod?
- Morate da ukažete na uzrok. - To nije bilo na obrascu.
Sve vreme razvijam stvari, takva sam. Ura! Zašto? Krenite.
Ovaj... Njen dah zaudara na mrtve jelene,
kad žvaće, želim da je udavim i spava mi se dok se jebemo.
Odbijen. Kad jedete, okrenite se na stranu, jebite se ujutro,
i pritom mislite na druge. Sledeći!
Tuče me. -Odobren! -Ali ako odem, nemam ništa.
Dobićete polovinu njegovog imanja. Sve žene će dobiti polovinu poseda.
- Upucajte ih, ako je potrebno. - Slobodna sam? -Od njega? Da.
Od života i mogućnosti nezamislive patnje i boli? Ne.
Oženio sam se Nađom i pojebao je, a to je jedino što sam želeo.
A sada želim da krenem dalje. Toliko od mene.
Drage volje. Rekli ste pola njegovog poseda?
Molim?
Raskolvi. -Moja nova žena. Samo mi je potreban pečat da se otarasim stare.
Novo pravilo. Treba da napuni 15 godina za stupanje u brak.
Varvarski.
Je li to sve?
Izgleda da jeste.
Postoji nešto što još nisam učinila.
Treba to da učinim.
Znam da si verovatno čula i hoću da znaš da ću ga ubiti. Obećavam.
- Molim? - Pugačov.
Izgleda da sam ga ranio. Skuplja hiljade vojnika oko Moskve.
Nije mrtav? -Biće. Ne promašujem dvaput.
Opraštam se, krvoproliće mi je sada na pameti.
Pavle, moram nešto da ti kažem.
Nakon što ti to kažem, više nećeš biti isti.
Pa zastanimo samo na trenutak.
Dobro.
Šapnuću ti.
GRIGOR
- Ne! Previše je gorka. - Ova. Probaj ovu.
Hrskavija je. Sveža. Evo.
Bolja je. Nije previše gorka. Gutljaj? -Da.
- Zašto si poveo ovog malog kicoša? - Muškarci moraju da nauče da love.
Potrebni smo mu.
Pogledaj.
Tu.
Jebote! Dobar pogodak. Koji je to? -Treći! -Dobro.
Sada Maksim može u palatu, a mi ćemo dalje? -Divan dodatak, pištolj.
Možda ću ga držati na sledećem portretu. -Slažem se. Izgledaš super.
- Kao pravi Maksim. - Ili bih ja mogao da odem.
Četvrti.
Izvini, Arkadi.
- Nisam ja kriv što nisi dovoljno brz. - Ponašaš se kao kreten. -Ne!
Ti se tako ponašaš. Zar ne, Maksime? -Još nisam siguran.
Možete da se borite da vidim ko je u pravu. -Da! -Ne treba da se borimo.
Znaš šta bi trebalo? Da plačemo. Treba da plačemo i da se grlimo,
i da se smejemo događajima iz mladosti. Jer je naš prijatelj mrtav!
Samo želim da stojim u šumi s tobom i da osetim taj gubitak. -Borba, borba!
- Da, hajde da se borimo. -Grigore, ne... - Borba, Arkadi! Udari me u lice.
Neću da te udarim. Dobro, hoću!
Dosta! Dosta!
Nema pobednika. Nastavite dok se neko ne onesvesti.
Koji kurac? -U pravu je. -On je dete. -Sa starom dušom.
Čuješ li to? Stara duša. Zabavna duša! -Vraćam se u palatu.
Trinaesti!
Grigore, možemo li da porazgovaramo kao muškarci? -Da, naravno.
Razvod. Ti i Georgina? Cenio bih tvoju iskrenost.
Hoćeš li da otkačiš svoju kobilu da bi zajahao moju ždrebicu?
Ovde sam da lovim jelene i pijem. Nisam razmišljao tome. Evo gutljaja!
Znaš šta? Mislim da ću se vratiti. -Ne, ne! Ostani i pucaj. Hajde, Maksime.
Obično dremam u ovo doba. Pozdrav!
Hajde. Idemo.
- Koga si ubio? -Ne znam imena. - Tako je najbolje. -Gde je Georgina?
Kod Katarine. Mogu li da joj ublažim tugu tako što ću se baciti na nju?
Ako je primoram, hoće li zažaliti, biti ljuta ili malo zahvalna?
- Odjebi, Petra. Upucaću te. - Izvini. Razvodiš se ili šta?
- Bilo bi dobro da imam plan. -Ne znam. - Ljudi se klade koga ćeš izabrati.
Prijatelj mi je upravo preminuo, pa ne mogu da slušam tvoje blebetanje!
Razumem.
Ako ti zatreba nešto, svakako mi reci.
- Je li ova soba manja? -Nego... - Nego pre. Kao da je manja.
Ako ne vičeš, zuriš. Na tankom si ledu, Petra!
Ja...
Tražim te.
Dobro si? -Ja želim da se borim, pa se zapitaj jesi li ti dobro.
Evo tvog pištolja. Ispustio si ga.
- Jesi li dobro? - Zaista me to pitaš?
Ne baš. Naravno da nisi dobro.
Marijel želi da se oženim njome i razvedem od Georgine.
Znam. Klade se. -Dobro. Na koju si se ti kladio?
Ni na jednu.
S Marijel je to novi život. S Georginom smo to mi, s delićem koji nedostaje.
Ne mogu da je pogledam, a da ne pomislim na njega.
Ne mogu da pogledam ni sir, a da ne pomislim na njega. -Ili šunku. -Smokve.
Pičku. -Krvava torza koja preklinju za milost.
Kuda oni idu? -Valjda idu na orgije u crkvu.
Jesi li za? -Mislim da ću samo gledati. -Seks i tuga, odjebi bol.
Idemo.
Ne mogu više da izgledam tužno.
Odnela sam tortu Tatjani i morala sam da se ujedem za jezik
da se ne bih smejala njenoj crnoj haljini. -Za njegovu jebenu smrt!
- Živela! -Živela! - Živeli! Ura!
Sranje. Grigor.
"Radujte se! Živeli!"
Koji kurac?
Slavite, zar ne? Nazdravljate smrti čoveka koji je voleo mene
i sve vas na svoj način.
Da, nestabilan i lud i jebeno jedinstven!
Niste ga poznavali, samo tako mislite!
Niste videli njegove suzne oči kad je gledao šumu u zoru ili...
Kad je usisao pitu od goluba.
Kad je bio nasilan zbog prijatelja. Jebite se svi jer ste slepi!
Nemate ljubavi!
On je osećao sve, ne s preprekama i ogradama, i kulama u vazduhu kao mi.
Ako je bio besan, bio je to do kraja. Samo radost, samo ubijanje.
Spoznao je život u jednom komadu.
Ne u jadnim delićima.
Na taj način je voleo i mene. Takvih je malo.
Bio je u potpunosti uronjen u život. Takve više nećete upoznati!
I mom životu je došao kraj u toj ledenoj vodi.
Voleo sam ga.
Više nego što sam ikad voleo ikoga niti ću ikad više voleti. -O čemu pričaš?
Ja sam ovde. Voliš mene.
Naravno da si ti tu.
Bio je čudovište. Jebeno čudovište.
Idite na spavanje, svi.
Ili ćemo vas sve pobiti.
Grigore!
Molim te. -Nemoj da me diraš, jebote!
Imaš priliku za novi život. Voliš me i znam da patiš. -A ti ne?
Ne, ne patim jer me je učinio sluškinjom i uništio mi je porodicu!
Jebao me je na orgiji, zvao me Mirijam dok je svršavao! Ubijao mi je voljene.
- Ne možemo da budemo zajedno. - Neće mi on ovo uništiti.
Dosta! Volimo se, možemo da budemo srećni.
Hoćeš novi život ili ćeš sad jebeno patiti?
Ležaćeš sa Georginom, sećati se dobrih vremena, a jebao ju je pred tobom?
- Voleo si ga? On tebe nije. -Jeste. - Nije to ljubav ako ti uzrokuje patnju.
Odlazi! -Zato što sam u pravu? Trebalo bi da mi zahvališ jer vidiš jasno.
Idi.
Ne odustajem.
On neće pobediti.
Pavle, stvar je u tome da više ništa nije zaista važno.
I dalje se pretvaram da jeste. Ali nije.
Koliko te je voleo.
I kako će se oni sada truditi da me unište.
I tebe sa mnom.
Zdravo.
Baš sam mislila na tebe. -Zdravo.
Mogu li da spavam ovde?
Ćao, Pavle. Zna li on?
Upravo smo razgovarali o tome.
Grigore, moraš da učiniš nešto za mene.
Za Petra.
Bilo šta.
MEDIATRANSLATIONS