VELIKA
PETER IN VOLK
ELIZABETA
- Ne. -Ja! -Nočem se prepirati. - Potem pa ne govorite, ampak kimajte.
Dovolite, da vnesem malo logike.
Ni govora, logika je trapasto orodje za razpravo.
- V logiki ni domišljije. - Kljub temu ima v sebi logiko.
Na švedski meji se zbira vojska, vaš nečak pa je na dnu jezera.
Kdo je hitrejši?
Oprostite.
Logika ne dovoljuje čustev. Se opravičujem.
Ni treba.
- Bodi pripravljen, da bodo tekle solze. - Veliko sem jih videl.
- Za nekatere ste bili krivi vi. - Žal res.
Ženska me je tako ljubila, da je jokala, ko me je videla.
Najprej mi je bilo hudo,
- potem pa je postalo naporno. - Povejte mi še kaj o tem jezeru,
tja greva najprej.
- Očitno je še trd. - To ocenjujete s svojo glavo?
Tako me je naučil oče. -Vam je kdaj padlo na misel, da se je delal norca?
Do zdaj ne, ampak...
Najbrž je logično.
Je to tukaj?
- Kako ga bova spravila ven? - Počakati bova morala na poletje.
- Ne morem ga kar pustiti tukaj. - Ja.
- Nerad nasprotujem logiki. - Nikamor ne bo šel. -To sem hotel reči.
In zveni bolj prepričljivo, ko nekdo to izgovori na glas in naravnost.
Tudi jaz ne grem nikamor. Če morate oditi, pojdite.
- Če bom lačna, bom ubila volka. - Zakaj vam verjamem?
S Petrom Velikim sva enkrat v snegu jedla surove volčje kotlete.
Prava poslastica.
Še več bi rad slišal o njem. -Mene pa zanima, kako ga bova potegnila ven.
Že vem. S topovi. Pripeljemo jih in izstrelimo na stotine krogel.
- To bi bilo zabavno in prelepo. - In dolgotrajno, ker rabimo sto topov.
Kaj...
Všeč mi je.
Preidimo k trem točkam.
Zavzeli bomo te vasi. Uprli se bodo zaradi presenečenja,
in zato, ker so Švedi.
Hrbtenico imajo kot filiran slanik.
Samo malo.
Se lahko za trenutek pogovoriva, Velementov? -Seveda.
Pripravite svoje ljudi. Ob zori odrinemo.
Dobro. Nekaj stvari mi je padlo na pamet.
Razumem, da je to s slanikom dvig morale za vojno proti sovražniku.
Seveda.
Ampak oni v resnici niso sovražnik, kajne? To je moj problem.
Švedov ne morem ubijati. -Mi pa jih lahko. In pri tem še jebeno uživamo.
Rekel sem jim, naj si glave shranijo za spominek. Za dvig morale.
To se sliši zelo vznemirjujoče.
Dobro. Novi načrt, ki odgovori na vprašanje:
Kako zavzeti to deželo brez prelivanja krvi?
Če hočeš svojo zemljo nazaj, si jo moraš vzeti.
- Jaz sem glavni, jaz sem jebeni kralj. - Kralj ve, kako naj ubije svoj narod.
To so osnove. -Agnes večkrat reče, da sem predober. -Agnes.
Si res fantaziral o seksu z mojo ženo, medtem ko sva govorila o vojni?
Vedno razmišljam o tem. Ona je v ozadju vsake moje misli.
- Dobro, da vem. - Greva. Umrl bom v palači,
s tvojo ženo na meni, medtem ko bom pil tvoje najboljše žganje.
Dokler mi ne raznese pljuč. -Ali pa mi daj en dan, da si naredim načrt,
ali pa se soočim z ubijanjem lastnega naroda. -Ali...
Zjutraj bomo odrinili, ti pa do takrat priskrbi mesne kroglice.
Kulturološko žaljivo in osebno ponižujoče. -Ja. Se vidiva jutri.
Naspi...
Ali pa mi daj čas, da naredim načrt.
Tvojo izgubo zavesti bom razumel kot strinjanje.
Nekaj ur bo trajalo, da se stopi.
Če bo delovalo, bova slišala pok in imela bova luknjo.
- Mi res pojasnjujete mojo idejo? - Prav imate.
Čudno je, ko pomislim, da je pod nama.
Svetujem vam, da ne mislite na to.
V šotoru bom.
Pofukajte me.
Divje, če lahko. Prisilite me, da se bom iskreno bala za svoje življenje.
- To ne bo pregnalo bolečine. - Za kratek čas bo. Predah rabim.
Od česa? -To čvekanje je luštna predigra, ampak nepotrebna.
Samo fukajte me. -Vedno me zanima notranje življenje spolnih partnerk.
Zoprni ste. -Ne razumem, zakaj mi to ljudje ves čas govorijo.
Izgubila sem nečaka, sina. Prvega sina sem modrega potegnila iz jezera.
In zdaj še enega. Dvakrat v življenju je preveč.
Hočem, da vse to izgine, medtem ko me divje natepavate,
- moje telo pa uničuje zadovoljstvo. - Priznam, da vem za vašega sina.
Bil sem žalosten.
Ponudba ne velja več.
Zakaj si to delate vedno znova?
Videl sem veliko trupel in nekaj spoznal.
Če truplo pomeni premalo, se sprašujete o svoji človeškosti,
ali pa pomeni preveč in se sprašujete o svojem duševnem zdravju.
Ko mi je umrl sin, sem ležala v postelji in strmela v steno.
Devetletni Peter mi je vsako jutro prinesel sendvič s prepelico,
ki ga nisem pojedla. Do somraka je molče sedel ob meni
in me držal za roko. Samo bil je z mano.
Nekega dne pa mi je rekel: "Bi bilo bolje, če bi dal v sendvič aioli?"
Nasmejala sem se, zvok mi je bil tuj, nisem mogla verjeti, da je moj.
Rešil me je.
- Zagotovo imate vsega preveč. - Zagotovo.
Živjo.
Aja, ti si!
Seveda.
Res je. Pazi nanj, na tisti strani.
In resno mislim. Pozornost in razumevanje rabi.
Daj mu to.
Prav imaš, moram.
Ste kaj rekli?
Volk je bil.
Je bilo kaj zrezkov?
Tokrat ne.
Hura! -Hura.
Sinoči je preveč spil. Veste, kakšen je, balon, poln vodke.
Odlašamo, ker smo dobili nove podatke in pripravljamo nov načrt.
Precej veliki možje ste, kajne?
- Je to kri? Zgleda kot kompot iz malin. - Hugo, takoj me odveži!
Poslušaj me. Sinoči sem dobil idejo.
Kot da me je obiskala usoda.
Gledal sem v nebo in razneslo je zvezdo.
Ko sem gledal ta prizor, se mi je utrnila ideja.
- Ubil te bom, prasec! - Ne prekinjaj me in me poslušaj.
Ta obmejna zemlja, švedska vibracija, ruski teritorij. Nenaseljena.
Lahko bi se ustoličil tukaj. Moje kraljestvo. Nihče ne umre,
ustvarimo nov narod in ga imenujemo...
"Hugoland".
Prav. Kaj praviš?
Ustrelil te bom v oči, jajca in nosnice.
Prav, sebičen si, razumem. To stran tebe moram nagovoriti.
Agnes pride. Živimo v čudnem trikotniku blaženosti. Zgradimo čudovito palačo.
Ti umreš kot drugi kralj v svoji deželi,
medtem ko je na tebi Agnes.
Občutek je, kot bi bil ovit v čvrst, žameten objem.
In ko oba doživita vrhunec, te objame s pogledom, ki govori,
da te bo nekega dne ubila, ker to počneta.
To je poseben občutek. Zdaj se lahko samo zahvališ in vpiješ od sreče.
Ti si...
Kreten.
Kaj pa, če sem genialec?
Lahko zavzamem Švedsko. Zato sem prišel. -Mogoče pa...
Umreš v luknji zunaj Stockholma, kot lizika, z bajonetom v riti.
Mrtev cesar je samo mrtev človek. Za nikogar ni vredno zmrzniti.
Pripravljena sem.
Odlična obleka.
Ampak ne greste noter.
Ne morete biti prvi človek, ki ga bo zagledal. Ne pozna vas.
Temu ne oporekam. Navkljub množici logičnih protiargumentov.
Ne utopite se.
To bi mi bilo prenaporno pojasnjevati.
Hvala. -Po tridesetih sekundah vas bom povlekel gor.
Sranje!
Jezus! -Tam sem našla še eno luknjo.
Aja.
- In našla sem njega. - Dobro.
Zelo globoko je, mislim, da zaradi konja.
- Lahko se spustim z obtoženo vrvjo... - Tam ga bova pustila.
Prav. Ste prepričani?
Videti je precej miren.
Kot bi na modrem oblaku plaval z glavo navzdol.
Rada bi se ga spominjala, kako me drži za roko in jé sladoled
- in kako s strehe meče psa. - Psa? -Ja.
Za trenutek bi bila rada sama.
Seveda.
Čudovit kraj za pristanek, dragi moj.
Zdaj te zapuščam, ampak vedi, da te imam vedno ob sebi.
Ihtela bom, dokler se mi ne polomijo rebra,
in to je v redu, ker nikoli več ne bom vdihnila s polnimi pljuči.
Radost, ki si mi jo prinesel...
Je bila več kot dovolj.
Dobro. Od tukaj do tukaj je pristop do reke in morja.
Ne bo za. -To bo primer tega, kar si želi. Poskusno področje.
Počakaj. Lahko ji rečem, da bomo to področje posvetili Petru.
Ubogi klinčev poba. -Ostaniva v prihodnosti, prav? Tam je lepše.
Ne boš je prepričal.
Tebe in Petra sem, da sta ji ukradla vojsko. -Gospoda!
Ruska carica hoče svojo vojsko nazaj.
- O, Jezus! - Resno?
Še vedno sem jezna in žalostna.
Brzdajte se, ali pa vas ustrelim v glavo.
Moja naloga je, da ga pripeljem živega in ga tudi bom. -Razumem.
O, Jezus!
Veste, kaj? Malo se bom ulegel.
Streljajte! V čelo, če lahko.
- Ne grem nazaj. - Na konja, general. Domov gremo.
Se bom pa sam.
Prosim vas, poslušajte zapovedi. Bodite častni in me ne razočarajte.
Da vaše večno nemirne duše na drugem svetu ne omenjam.
To bi bilo res bedno.
Žal mi je.
Zaradi Petra.
Tega si ne bom nikoli odpustil.
Mar vam je bilo zanj, tudi ko je bil neverjetno krut do vas.
Enkrat sem pijan izgubil zavest, ko pa sem se zbudil,
je celo moje telo prekril s testom.
Ležal sem ob vroči pečici.
Nikoli nisem izvedel, ali me je hotel vreči vanjo ali se je samo zafrkaval.
- Bil je edinstven. - Ja. Hura.
KATARINA
Od začetka. Še enkrat zaigrajte.
- Zdravo. -Zdravo. - Pridi na zajtrk.
- Razglasila sem dekret o ločitvi. - Vsi govorijo o tem. In o... Seveda.
Kar izgovori njegovo ime. Peter. To besedo imam ves čas v mislih.
Peter. Peter...
Od začetka.
Najina pesem. Enkrat mi jo je zabrundal.
V glavi bom skladala najino glasbo, zdaj...
O, Katarina.
Ne dotikaj se me. Gibati se moram, ker bo kmalu tema in me hoče utopiti.
Saj bi ji dovolila, ampak ne morem... -Naporno.
Pridi. Ukazala sem,
naj ti ob novem stanovanju zgradijo sobo za zajtrk. -Kaj?
Tam imam toliko spominov na hude bitke z vici. Glasbeniki, sledite!
Pred mano je in v njegovih očeh vidim zver, to je boj za življenje in smrt.
Ali jaz ali Pugačev. Moški proti moškemu.
Napada me, skuša zamahniti z nožem, jaz pa mu ga izbijem iz rok.
Mala malica, ker sem nosil škornje s peto.
Potem vzamem pištolo in jo namerim vanj.
"Maksim, elegantni gospod, prosim vas, nikar, usmilite se!"
Pogledal sem ga in mu rekel. "V Maksimovem srcu ni milosti."
- Maksimovski. - Prijeten in poseben fant si.
Zdravica carici! Po vsem svetu je osvobodila ženske. -In moške.
Stole imamo. -Rada sedim na nečem trdem. -Cipa.
Marial je čakala v kočiji, na straži. Tudi ona je junakinja.
Vse si deliva, kot prava zakonca.
En dan. Celi jebeni dan nam je skrivala njegovo smrt.
Lažniva mrha!
- Vam prinesemo svinjino? - Ja. Ne! Ne.
Kot otroka sva si z Grigorjem izmislila jezik, ki sva ga razumela samo midva.
Bila sva popolnoma nora.
Od začetka, George. Vse to povej od začetka.
- Ko... Ko sva bila mlada... - Nisi tako začela.
- Ko sva imela 14... - Iti morava.
Ločitveni urad je odprt in utrujena sem od sedenja. Krožnike lahko vzamete.
Od začetka.
- To skladbo je imel rad. -Ja. - Tiho, oba, da lahko slišim.
- Živela carica! -Živela! - Radi vas imajo, osvobodili ste jih.
Hvala vam, carica.
Marsikoga ste rešili nesreče. Kdove, s kakšnimi barabami so bili v zakonu.
Gospe in gospodje dvora, danes je pomemben dan. Osvobodili smo se zvez.
Če ste v nesrečnem ali nasilnem zakonu,
vam svojega zakonca ni treba kamenjati,
ampak samo izpolnite obrazec v treh kopijah, ga zavežite z vrvico
in sta razvezana.
- Hura. - Hura!
Moža pogrešam.
Kot da moje šokirano srce noče več biti.
Vendar bo. Ker ste vi moja ljubezen in moja usoda. In...
Urad je odprt.
George, en izvod daj Grigorju, prosim.
Ali bi rada obdržala svoje dostojanstvo in mu ga boš dala sama?
On in jaz... -Imela sta svoj jezik, bla, bla, bla...
Obožujem nebo. Gledati vanj. Vedno sem ga oboževala.
V njem vidiš stvari. Že dolgo ga nisem gledala.
Kar nehala sem. Nimam pojma, zakaj.
Poglejta tisti oblak v obliki antilope.
Katarina. -Ne moreš gledati in govoriti hkrati, George.
- Res je. Jebenti mater, George. - Se opravičujem.
- Je. Jaz se opravičujem. - V redu je.
Mislila sem, da bom kaj čutila. Ločitev. Ljubezen naroda.
Velik dosežek.
Res je.
Spremenil bo življenja.
- Sranje! -Ljubi bog. - Mož je vložil ločitvene papirje.
Sranje!
Ne! Noter ali pa te bom dala ustreliti!
- Brez vsega me je pustil! - Takoj!
Zdravo! Preverjam najnovejšo število smrti zaradi ločitvenega zakona.
Archie! -Božji zakoni delujejo, ko pa se vanje vtakne moški ali ženska,
- izbruhnejo neželene posledice. - Ne zdaj.
- Žrtve napredka bodo. - Ne gre samo za smrtne primere, a ne?
- Kako to misliš? - Tukaj ste! Se sprehodiva?
Sama.
Carica!
Dobrodošli na trg zakonov.
Vem, da je za vas prezgodaj, ampak vsi ti starci z ogromnimi posestvi
so za nas premija. Patetični so, hvaležni in kmalu bodo umrli.
- To je zmaga za ruske ženske. - To je... -Vrhunsko, vem!
- Končno ste naredili nekaj dobrega. - Nekatere ženske so ostale brez vsega.
Prav. -Dobro ste mislili, srce imate vedno na mestu.
- Moje srce je črno in mrtvo. - Seveda.
Raskolvy. Zjutraj se je ločil, se popoldne oženil,
ločil pred večerom in zdaj se je vrnil po še. -O bog. Kaos.
- Nenamerne posledice. - Ne omenjaj mi nenamernih posledic.
Veliko vem o tem...
- Zaradi Švedske. - Kaj?
Lahko bi rekla karkoli. Druge besede. Sol za kopel, vidrina slina, golaž.
Prizadeni me. Ljubi me. Poljubi me. Pozabi na vse.
Dotakni se me. Udari me. Ustreli me.
Močno te ljubim in nekega dne bo spet bolelo, ker se te ne morem dotakniti.
Nikoli več...
Nikoli več se najine oči ne bodo srečale in v meni prižgale ognja.
Nikoli več ne bom slišala norih idej, zaradi katerih je zapela moja kri.
Ne odhajaj. Ne zapusti me. Nikar.
To zadnje bi morala ponoviti večkrat. Vem.
- Žal mi je. -Tudi to bi lahko rekla. - Spočijte se. -Ali to.
Prešibki ste, da bi se ukvarjali z nečim tako občutljivim.
Razveljavite razglas o ločitvah in se uležite v temno sobo. Jejte breskve.
- Naj vas Bog pozdravi. -Breskve? - Ko je umrla Debela Mama,
sem en mesec jedel po 40 breskev na dan, da bi se rešil grenkobe v ustih,
slabo mi je bilo, vendar sem potreboval nekaj sladkega.
40 breskev na dan. Ves čas sem imel drisko,
noter sladkoba, ven pa grenkoba.
Žalosti sem se znebil s kolono breskovih drekov.
Je delovalo? -Še vedno jočem, ko jih jem, vendar ja, je delovalo.
Morda pač moramo prenašati nenamerne posledice, ki nam jih da življenje.
- Carica... - Uleči se moram.
Samo tole bom rekel.
Če bi obstajala ločitev, ko ste prišli, se s Petrom ne bi nikoli zaljubili.
Bili bi v Nemčiji, aranžirali rože in ga vlekli nekemu Ottu.
Leonora? Vsakomur, ki se je ločil, dajte 40 breskev. Darilo cesarice.
In naj me nekdo odnese v mojo sobo.
Jebenti.
Prasica!
- Pusti mojega moža! - Straža! Nekaj morate narediti.
- Pravijo, da se ne odpre. - Kako ne?
Od začetka.
Ven! Žalostni cirkus lahko svobodno odjebe.
- Zakaj ste zaprli pisarno za ločitve? - Jebeni kaos je. Zato.
Če ne skačejo skozi okno, se pa pretepajo.
To so pričakovani začetni problemi. Zdaj ne morete odnehati. -Lahko in sem.
- Ljudje to potrebujejo. -Misliš, ti? - Ja, jaz to potrebujem.
Sami ste rekli, da morate naprej, sicer se boste utopili v žalosti.
- Pojdi. Utrujena sem. - Ločitev. Izbira. Jebena izbira.
To je bil za mnoge do zdaj neznani pojem, tudi zame.
Ne vidim več izhoda.
Čudno pa je, ker mi je prav vseeno.
Prej sem poskusila.
Nekaj minut sem skušala to izkopati iz majhnega, smešnega vedra,
- ki mu rečem jebena usoda. - To morate izpeljati do konca.
Brundala si bom melodijo, ker so glasbeniki odšli. -Katarina.
Razumem, da ste žalostni in da je vaše srce krvava kaša,
ampak končno lahko naredite to, zaradi česar ste prišli.
In zaradi česar sem vam pomagala. Žal mi je, da vam nisem mogla odpreti oči
v zvezi s psihotičnim in brutalnim otrokom, ki je v imenu ljubezni
razcefral vašo oblast. Zaprl vas je v zaboj, streljal na medveda,
zažgal šolo za ženske ter porival vašo...
Odjebi ven!
Nisem mogla poslušati, kako govori o njem. Žal mi je.
Grem.
- Ne! Lahko ostaneš? - Ostanem? -In govoriš.
- Ni važno, o čem. O čemerkoli. - Tukaj so lepe stene. -Glasneje.
Te tapete so mi všeč. Obleko imam v podobni barvi.
Če se dovolj skoncentriram, si ga predstavljam pred vrati.
Slišim njegove korake.
Če zaprem oči, kot da ga čakam, brenčim kot muha v kozarcu.
In potem vstopi in mi reče, da me hoče takoj pofukati, kot vedno.
Poljubi me tako močno, da krvavim. Obleko in nogavice mi sleče tako hitro,
da se strgajo. Slišim, kako mi glava nabija v steno, medtem ko me nabija.
Jaz pa govorim samo "ja". Zato, ker to vedno rečem in sem to vedno govorila.
Tudi, ko ni dobro. In vedno ni bilo dobro.
Še posebej, ko je jedel polnjenega fazana, ampak nocoj ga ni,
in se začneva fukati ob steni. Moja lica pordečijo, njegov dih
postaja plitek, on pospešuje in dela grimase, ki mi pravijo, da je blizu.
Diši po soli. Vedno. Grizem njegovo ramo, da bi okusila morje.
Potem zaječi in jaz z njim, in potem je konec.
Tiho sva.
Kot da sva zgradila mesto in ga v štirih minutah zažgala.
In potem odide.
Oprostite, ne vem, zakaj sem pravkar... Jaz...
- Jebenti, žal mi je. - Bilo je zanimivo.
Dobro.
- Neznosno je, kajne? - Spočiti se morate.
Temu fiasku z ločitvami ste upravičeno naredili konec. Pogumno, ampak...
Grigorja hočeš in držala ga boš v pasti, da bo ostal ob tebi.
Jaz pa hočem Petra, ampak on je mrtev na dnu jezera.
Tudi jaz sem mrtva, vendar še vedno lahko govorim, zato sem zmedena.
Grem.
- Jezna si. - Kje pa!
Rada vas imam.
Ukradla sem ti ga. Vem. To te je prizadelo.
Ne dajte ji možnosti, da mi vzame Grigorja.
Naredila bom, kar je najbolje za Rusijo.
- Kako veste, kaj je najbolje? - Usoda.
Neverjetno.
- Samo človeško bitje ste. - Če imaš to v sebi, potem veš.
Ko pa bo šlo vse po zlu, vas to ne zamaje?
Ne.
Jaz bi se ustrašila, da sem v zablodi.
Kot v ljubezni. Misliš, da te ljubi, pa si zanj le smet.
Lahko bi bilo tudi tako.
Mogoče me zato tako privlači možnost, da se ustrelim v glavo.
Spočijte se.
Zame ni počitka.
- Bi zdaj imeli Pavla? - Ne. Spat ga daj.
Odpri.
Carica. -Katarina Velika, aktivna vladarica. Obrazec?
Zakaj? -Kaj? -Vem, za kaj gre, razlog hočem. Zakaj hočete ločitev?
- Navesti morate vzrok. - Tega ni bilo na obrazcu.
Stvari rada spreminjam in dopolnjujem. Taka sem. Hura. Zakaj? Začnite.
Torej... Njen dih smrdi po mrtvih jelenih,
ko žveči, bi jo najraje zadavil in ko fukava, zaspim.
Zavrnjen. Ko jeste, se obrnite proč, fukajta zjutraj
in pri tem mislite na druge. Naslednji!
- Pretepa me. -Odobreno! - Ampak če grem, ostanem brez vsega.
Dobili boste polovico njegovega imetja. Vse ženske dobijo polovico posesti.
- Če je treba, jih ustrelite. - Sem svobodna? -Pred njim? Ja.
Pred življenjem in nepredstavljivim trpljenjem ter bolečino? Ne.
Poročil sem se in podrl Nadijo, vendar sem hotel samo to.
Zdaj pa bi šel rad naprej. Toliko od mene.
Z veseljem. Ste rekli, pol njegove posesti?
Prosim?
Raskolvy. -Moja nova žena. Samo žig rabim, da se rešim stare.
Novo pravilo. Za vstop v zakon morate dopolniti 15 let.
Barbarsko.
Je to vse?
Očitno.
Še nečesa nisem naredila.
To moram narediti.
Vem, da ste verjetno slišali in rad bi, da veste, da ga bom ubil. Obljubim.
- Prosim? - Pugačeva.
Očitno sem ga ranil. Okoli Moskve zbira na tisoče vojakov.
- Ni mrtev? - Še bo. Dvakrat ne zgrešim.
Opravičujem se, zdaj mi gre po glavi samo prelivanje krvi.
Pavl, nekaj ti moram povedati.
In ko ti bom povedala, ne boš več isti.
Vzemiva si trenutek.
Dobro.
Zašepetala ti bom.
GRIGOR
- Ne! Preveč je grenka. - Tole pokusi.
Bolj je hrustljava. Sveža. Na.
Boljša je. Ni preveč grenka. Ugriz? -Ja.
- Zakaj si vzel s sabo tega gizdalina? - Moški se morajo naučiti loviti.
Potrebuje naju.
Poglej.
Tukaj.
Pizda! Dober zadetek. Kateri je to? -Tretji. -Dobro.
Zdaj gre Maksim lahko v palačo, mi pa gremo naprej? -Krasen dodatek, pištola.
Mogoče jo bom na naslednjem portretu držal v rokah. -Ja, super zgledaš.
- Kot pravi Maksim. - Ali pa bi lahko odšel.
Četrti.
Oprosti, Arkadij.
- Nisem kriv, ker nisi dovolj hiter. - Obnašaš se kot kreten. -Ne!
- Ti se tako obnašaš. Kajne, Maksim? - Nisem prepričan.
Lahko se borita, da vidim, kdo ima prav. -Ja! -Ne, ni se nama treba.
Veš, kaj bi morala? Jokati. Morala bi jokati in se objemati
ter se smejati prigodam iz mladosti. Ker je najin prijatelj mrtev!
Samo v gozdu bi stal s tabo in občutil to izgubo. -Boj, boj!
- Ja, boriva se. -Grigor, nikar... - Arkadij! Udari me s pestjo v obraz.
Ne bom te udaril. Prav, bom!
Dovolj! Dovolj!
Noben ni zmagal. Nadaljujta, dokler ne bo nekdo izgubil zavest.
- Kaj, pizda? -Prav ima. - Otrok je. -Stara duša.
- Slišiš to? Stara duša. Zabavna duša! - Nazaj v palačo grem.
Trinajsti!
- Grigor, se lahko pogovoriva kot moška? - Seveda.
Ločitev. Ti in Georgina? Cenil bi tvojo iskrenost.
Misliš izpreči svojo kobilo, da bi zajahal mojo žrebico?
Tukaj sem, da lovim jelene in pijem. Nisem razmišljal o tem. Na, požirek.
- Nazaj grem. - Ne! Ostani in streljaj. Daj, Maksim.
Po navadi ob tej uri dremam. Adijo.
Daj, pridi že.
- Koga si ubil? -Imena ne poznam. - Tako je najbolje. -Kje je George?
Pri Katarini. Ji lahko ublažim žalost tako, da se vržem nanjo?
Če jo prisilim, se bo pritožila, bo jezna ali vsaj malo hvaležna?
- Odjebi, Petra. Ustrelil te bom. - Oprosti. Se ločuješ?
- Načrt rabim. -Ne vem. - Ljudje stavijo, koga boš izbral.
Pravkar mi je umrl prijatelj in tega blebetanja ne morem poslušati!
Razumem.
Če kaj rabiš, mi vsekakor povej.
- Je ta soba manjša? -Kot? - Kot prej. Kot da je manjša.
Če ne vpiješ, buljiš. Na tankem ledu si, Petra!
Jaz...
Iščem te.
Si v redu? -Rad bi se boril, raje se vprašaj, če si ti v redu.
Tvoja pištola. Padla ti je.
- Si v redu? - Me res to sprašuješ?
Niti ne. Seveda nisi dobro.
Mariel hoče, da se poročim z njo in ločim od Georgine.
- Vem. Stavijo. - Dobro. Na katero si stavil ti?
Na nobeno.
Z Mariel je zdaj vse drugače. Z George smo to mi, z delčkom, ki manjka.
Ne morem je pogledati, ne da bi pomislil nanj.
Niti sira ne morem pogledati, ne da bi pomislil nanj. -Ali šunke. -Fige.
Pičke. -Krvavo truplo, ki roti za milost.
- Kam gredo? - Najbrž v cerkev, na orgijo.
- Si za? -Mislim, da bom samo gledal. - Seks in žalost odjebeta bolečino.
Greva.
Ne morem biti več tako žalostna.
Tatijani sem nesla torto in morala sem se ugrizniti v jezik,
- da se ne bi smejala njeni črni obleki. - Na njegovo jebeno smrt!
Hura! -Hura!
O, sranje. Grigor.
"Veselite se! Na zdravje!"
Kaj, pizda?
Proslavljate, a ne? Nazdravljate smrti človeka, ki me je imel rad
in na svoj način tudi vse vas.
Ja, nestabilen in nor je bil in prekleto edinstven!
In samo zdi se vam, da ste ga poznali!
Niste videli njegovih solznih oči, ko je ob zori gledal gozd ali...
Ko se je mastil z golobjo pito.
Ko je nasilno branil prijatelja. Jebite se vsi, ker ste slepi!
Primanjkuje vam ljubezni!
Vse je občutil. Ne z ovirami in ograjami in pobožnimi željami, kot mi.
Če je bil jezen, je pobesnel do konca. Samo radost, samo ubijanje.
Življenje je spoznal v enem kosu.
Ne v patetičnih koščkih.
Na ta način je imel rad tudi mene. Takih je malo.
Globoko je okušal življenje. Takega ne boste več spoznali.
V tisti ledeni vodi se je končalo tudi moje življenje.
Rad sem ga imel.
Bolj kot sem imel in bom imel kogarkoli rad. -Kaj pa govoriš?
Tukaj sem! Mene imaš rad!
Seveda si tukaj.
Pošast je bil. Jebena pošast.
Vsi spat.
Sicer vas bom vse pobil.
Grigor!
- Prosim te. - Ne dotikaj se me, pizda!
Priložnost imaš za novo življenje. Ljubiš me in vem, da trpiš. -Ti pa ne?
Ne, ne trpim, ker je iz mene naredil služkinjo in mi uničil družino!
Porival me je na orgiji, in me med orgazmom klical Miriam!
Pobil je naše drage.
- Ne moreva biti skupaj. - Tega mi ne more uničiti!
Dovolj! Ljubiva se in lahko sva srečna.
Hočeš novo življenje ali boš od zdaj jebeno trpel?
Ležal boš z George, obujal dobre stare čase, pa pred tabo jo je pofukal?
- Si ga ljubil? On tebe ni. -Je. - Če te je tako prizadel, te ni ljubil.
Odidi. -Ker imam prav? Hvaležen mi bodi, da vse vidiš tako jasno.
Pojdi.
Ne bom se predala.
On ne bo zmagal!
Pavel. Nič več ni zares pomembno.
Še naprej se delam, da je. Pa ni.
Kako te je imel rad.
In kako me bodo še naprej uničevali.
In tebe z mano.
Zdravo.
- Prav nate sem mislila. - Zdravo.
Lahko spim tukaj?
Živjo, Pavel. Ve?
Pravkar sva govorila o tem.
Grigor, naredi nekaj zame.
Za Petra.
Karkoli.
MEDIATRANSLATIONS