ECATERINA
O POVESTE ADEVĂRATĂ, PE ALOCURI
PETRU ŞI LUPUL
ELISABETA
- Nu. - Da.
Nu vreau să ne certăm.
Nu mai vorbi. Dă din cap şi nu ne certăm.
Permite-mi să apelez la logică.
Hai să lăsăm logica pe seama ursului, ca să fie măcelărită.
Logica mi se pare lipsită de imaginaţie.
Dar mereu are o logică stranie.
O armată se adună la graniţa cu Suedia,
iar nepotul tău e la fundul lacului. Cine se mişcă mai repede?
Îmi pare rău. Logica nu ţine cont de sentimente.
Scuze.
Stai liniştit. O să vărs multe lacrimi. Să fii pregătit.
- Am văzut multe lacrimi. - Cred c-ai şi provocat multe.
Mă tem că da. O femeie s-a îndrăgostit atât de tare de mine,
încât plângea când mă vedea.
Am iubit-o o vreme, dar apoi a devenit obositoare.
Spune-mi mai multe poveşti în drum spre lac, prima noastră oprire.
Se pare că e destul de rezistentă.
- Verifici cu capul? - Aşa m-a învăţat tata.
Te-ai gândit că poate a făcut o glumă pe seama ta?
Până acum, nu.
Dar ar fi logic.
Aici s-a întâmplat.
Cum îl recuperăm?
- Va trebui să aşteptăm vara. - Nu-l pot abandona acum că sunt aici.
- Am înţeles. Iarăşi recurg la logică... - Nu pleacă nicăieri.
Asta voiam să spun. Sună mai bine când cineva o spune direct.
Nici eu nu plec nicăieri. Dacă vrei, poţi pleca.
- Omor câte un lup pentru mâncare. - De ce mi se pare plauzibil?
Am mâncat cândva carne crudă de lup într-un viscol, cu Petru cel Mare.
O adevărată desfătare.
Aş vrea să aud poveşti cu Petru cel Mare.
Aş vrea să aflu cum îl scoatem pe Petru.
Ştiu. Ghiulele.
Tragem 100 de ghiulele.
Ar fi şi distractiv, şi spectaculos.
Şi ar dura mult să aducem 100 de tunuri.
Ce faci?
Excelent!
Îl traversăm în trei locuri, cucerim satele astea.
N-o să întâmpinaţi multă rezistenţă, fiindcă îi surprindem.
Sunt suedezi, au la fel de mult curaj ca un file de hering.
- Putem vorbi puţin, Velementov? - Sigur.
Pregătiţi-vă oştenii! Plecăm la răsărit.
Am sesizat nişte lucruri.
Ştiu c-ai făcut gluma cu heringul ca să motivezi ofiţerii.
Da, desigur.
Dar ei nu ne sunt duşmani cu adevărat, nu?
Am o problemă.
- Nu cred că pot ucide suedezi. - Noi putem. Ne place la nebunie.
Le-am zis ostaşilor că pot lua capete pe post de suvenir.
Asta le creşte moralul.
E o afirmaţie tulburătoare.
Vreau un plan nou care să ţină cont de întrebarea asta.
Cum cucerim ţara fără să omorâm pe nimeni?
Dacă-ţi vrei ţara înapoi, tre' s-o iei cu forţa!
Eu sunt la conducere! Eu sunt rege!
Un rege ştie cum să îşi ucidă semenii.
- E simplu. - Agnes spune că sunt prea amabil.
Agnes...
Ai început să te gândeşti la nevastă-mea
când noi vorbeam despre război şi crize existenţiale?
Mă gândesc tot timpul la nevastă-ta.
Toate gândurile mele au legătură cu ea.
- E bine de ştiut. - Înaintăm!
O să mor într-un palat, cu nevastă-ta lângă mine,
bând şnaps de calitate până-mi explodează plămânii.
Sau lasă-mă o zi ca să găsesc un plan
sau să accept gândul că-mi omor compatrioţii.
Sau plecăm la prima oră, cum am zis.
Şi poate faci rost de nişte "chiftele" până mâine-dimineaţă.
Insultă culturală şi afront personal.
Da, da... Ne vedem mâine.
Sau m-ai putea lăsa să găsesc un alt plan!
Iau inconştienţa ta pe post de "da".
O să mai dureze câteva ore până se topeşte.
Dacă dă roade, auzim o crăpătură şi obţinem o gaură.
Mi-ai explicat ideea mea?
Aşa se pare.
E tare ciudat că el este sub noi.
Te sfătuiesc să nu te gândeşti la asta.
Mă găseşti în cort.
Trage-mi-o! Cu bestialitate, te rog.
Fă lucruri care să mă facă să mă tem pentru viaţa mea!
N-o să te scape de suferinţă.
Ba da, pentru puţin timp. Am nevoie de o pauză.
- De la ce? - Ăsta-i preludiul?
Eşti drăguţ, dar nu-i nevoie. Regulează-mă!
Mă interesează viaţa partenerelor mele sexuale.
- Aşa sunt eu. - Eşti foarte enervant!
Multă lume mi-a zis asta, dar nu ştiu de ce.
Mi-am pierdut nepotul, care mi-a fost ca un fiu.
Mi-am scos primul fiu legat de buşteni, albastru, dintr-un lac.
El este al doilea. Deja e prea mult.
Vreau să uit de toate astea timp de un minut,
în vreme ce mi-o tragi tare şi mă faci să tremur de plăcere.
Sincer să fiu, ştiu povestea fiului tău.
E tristă.
Îmi retrag oferta.
De ce ai mai face asta?
Am văzut multe cadavre şi am înţeles un lucru.
Un cadavru înseamnă fie prea puţin şi te îndoieşti de omenia ta,
fie prea mult şi de îndoieşti de luciditatea ta.
După ce mi-a murit fiul, stăteam în pat şi mă holbam în gol.
În fiecare dimineaţă, venea Petru la mine.
Avea nouă ani.
Îmi aducea un sendviş de prepeliţă, pe care nu-l mâncam niciodată.
Nu-mi spunea nimic.
Mă lua de mână şi stătea acolo până la lăsarea serii.
Stătea cu mine.
Într-o bună zi mi-a zis:
"Te-ai simţi mai bine dacă sendvişul ar fi cu aioli?"
Am râs şi sunetul mi s-a părut foarte straniu.
Nu-mi venea să cred că l-am scos eu.
M-a salvat.
Categoric te-a ajutat prea mult.
Categoric.
Salut!
Tu eşti! Fireşte că vii acum...
Da, este firesc. Ai grijă de el în lumea cealaltă.
Are nevoie de grijă şi de înţelegere.
Oferă-i-le acum.
Ai dreptate. Trebuie s-o fac.
- Ai zis ceva? - Am văzut un lup.
Îl putem mânca?
De data asta, nu.
A băut cam mult aseară.
Ştiţi că este un balon de vodcă.
Aşa că amânăm înaintarea.
Avem informaţii noi şi punem la cale un plan nou.
Sunteţi foarte voinici.
Ăla-i sânge? Pare compot de zmeură.
- Dă-mi drumul, jigodie! - Ascultă!
Mi-a venit o idee aseară. Soarta m-a vizitat.
M-am uitat pe cer şi a explodat o stea.
În vreme ce-o priveam, mi-a venit o idee.
- O să te omor, jigodie! - Ascultă-mă şi nu mă întrerupe!
Teritoriul ăsta de la graniţă, cu influenţe şi suedeze, şi ruseşti,
nu este locuit.
Aici mi-aş putea crea propriul regat!
Nu moare nimeni, creăm o ţară şi o numim...
Hugoland.
Ce părere ai?
O să te împuşc în ochi, în scrot şi în nas.
Cum eşti un om egoist,
trebuie să ţin cont de latura asta a ta.
Vine Agnes
şi formăm un straniu şi minunat triunghi amoros,
clădim un palat uimitor,
iar tu mori în calitate de al doilea rege,
pe propriul tău pământ, cu Agnes pe tine.
E ca şi cum ai fi îmbrăcat în mătase, amice.
După ce aveţi amândoi orgasm, te priveşte, spunându-ţi, parcă:
"Într-o bună zi o să ucid când facem asta."
E un sentiment special.
Ce ai de spus în afară de mulţumesc şi ura?
Eşti un idiot.
Şi dacă sunt genial?
Pot cuceri Suedia. De asta am venit aici.
Poate c-o să mori într-o gaură, lângă Stockholm,
cu o baionetă în fund, arătând ca o acadea de carne.
Un împărat mort e doar un om mort.
Nu merită să mori pentru ei.
Sunt pregătită!
Un costum excelent, dar n-o să intri în apă.
Nu poţi fi prima persoană pe care o vede. Nu te cunoaşte.
Nu te pot contrazice,
în ciuda nenumăratelor răspunsuri logice disponibile.
Nu te îneca.
Este enervant de explicat.
Mulţumesc.
După 30 de secunde, te trag înapoi.
La naiba!
Isuse!
Am găsit o altă gaură acolo.
Poftim.
- Şi l-am găsit. - Bine.
Este foarte jos. Calul îl ţine acolo.
Poate, de cobor pe o frânghie cu greutăţi...
Îl vom lăsa acolo.
Bine. Eşti sigură?
Părea destul de liniştit,
de parcă ar fi călărit cu capul în jos pe un nor albastru.
Vreau să mi-l amintesc ţinându-mi mâna şi mâncând îngheţată
şi aruncând un câine de pe acoperiş.
- Un câine? - Da.
Lasă-mă puţin.
Bineînţeles.
Ai ales un loc frumos în care să te odihneşti, scumpule.
Te las acum, dar să ştii c-o să fii mereu în sufletul meu
şi că voi plânge până când mi se vor rupe coastele.
Nu-i bai, pentru că nu voi mai inspira niciodată foarte adânc.
Dar bucuria pe care mi-ai adus-o...
Mai mult decât suficientă.
De aici până aici,
acces la râu şi la mare.
N-o să accepte asta în veci.
Va fi un exemplu a ceea ce vrea să facă.
O zonă experimentală. Pot s-o conving.
- Dedicăm regatul lui Petru. - Da...
Săracul copil.
Să rămânem în viitor, da? E mai frumos acolo.
Nu o vei convinge niciodată să accepte.
V-am convins pe tine şi pe Petru să îi furaţi armata, nu-i aşa?
Domnilor.
Împărăteasa Rusiei şi-ar dori armata înapoi.
- Isuse! - Serios?
Există o oarecare furie în suferinţă.
Controleaz-o sau te împuşc în cap. Treaba mea este să-i duc înapoi vii.
- Îmi voi face treaba. - Am înţeles.
Isuse!
Ştiţi ceva? O să mă întind un minut.
Dă-i drumul, împuşcă-mă!
Ideal ar fi între ochi. Nu mă mai întorc.
Urcă-te pe cal, generale. Mergem acasă.
Atunci, o fac singur.
Te rog să urmezi ordinul, generale.
Dă dovadă de puţină onoare sau voi fi foarte dezamăgit de tine.
Plus că sufletul tău riscă să sufere o eternitate în viaţa de apoi.
Ar fi groaznic.
Îmi pare rău. Pentru Petru.
Nu o să mă iert niciodată.
Ţi-a păsat de el, chiar şi când a fost incredibil de hain cu tine.
După ce am leşinat la beţie, când m-am trezit,
aveam corpul acoperit în foitaj.
Eram lângă un cuptor încins.
Niciodată nu am ştiut dacă voia să mă bage în el sau dacă era o glumă.
A fost unic.
Da. Ura pentru asta.
ECATERINA
Din nou. Cântă-l din nou!
Bună!
Bună! Hai la micul-dejun. Am introdus divorţul în "Nakaz".
Toată curtea vorbeşte despre asta.
- Despre asta şi despre... - Îi poţi pomeni numele. Petru.
Îmi sună constant în cap.
Petru.
Din nou.
Cântecul nostru. Mi l-a fredonat odată.
Cream muzică pentru noi în capul meu, iar acum...
- Ecaterina... - Nu mă atinge.
Trebuie să rămânem ocupaţi,
ca să nu mă cufund în întuneric.
Aş vrea să permit asta, dar nu pot.
Intens...
Haide! Le-am cerut să facă noul salon de mic-dejun lângă apartament.
Poftim?
Acolo mi-a stimulat atât mintea, cât şi clitorisul de multe ori.
Urmaţi-mă!
Era în faţa mea şi-i vedeam latura animalică în ochi.
Era o luptă pe viaţă şi pe moarte. Eu sau Pugacev,
parte în parte.
M-a atacat cu pumnalul, dar îl lovesc şi îl scapă.
Purtam cizme cu toc negru, aşa că mi-a fost uşor.
Apoi am ridicat pistolul. Era la mila mea.
"Nu, Maxim, te rog! Te implor, domn elegant, ai milă, te rog!"
Mă uit la el şi îi spun:
"Nu există milă în inima lui Maxim."
Maximesc.
Eşti un copil dulce şi special.
Un toast în cinstea împărătesei.
- A eliberat femeile de pretutindeni. - Şi bărbaţii.
Avem suficiente scaune.
- Îmi place să stau pe ceva tare. - Doamne, eşti o curvă enervantă!
Marial aştepta în trăsură, de veghe.
Şi ea este o eroină.
Împărtăşim totul, ca orice cuplu căsătorit.
O zi.
O zi întreagă.
Ne-a ascuns moartea lui o zi întreagă.
Târfă mincinoasă!
Vrei să ţi-l aducem pe Paul?
Da. Nu!
Când eram copii, eu şi Grigor am inventat o limbă doar a noastră.
Eram nebuni.
Din nou, George. Mai spune-mi o dată.
Când eram tineri...
Nu aşa ai început.
- Când aveam 14 ani... - Ar trebui să mergem.
Se deschide biroul de divorţuri. Luaţi farfuriile, dacă doriţi.
Din nou.
Iubea cântecul ăsta. Linişte! Vreau să-l ascult.
Ura pentru împărăteasă!
Te iubesc. I-ai eliberat.
Mulţumesc, Majestate.
Ai scăpat mulţi oameni din ghearele nefericirii.
Gândeşte-te la jigodiile de care sunt legaţi unii...
Doamnelor şi domnilor de la curte, este o zi minunată.
Acum suntem liberi de legăturile noastre.
Dacă cineva este într-o căsnicie nefericită sau suferă abuzuri fizice,
nu mai trebuie să îşi omoare partenerul cu o piatră.
Trebuie să completeze un formular în trei exemplare şi să-i pună panglică.
Şi căsnicia e anulată.
Mi-e dor de soţul meu.
Inima mea şocată pare să nu mai vrea să bată.
Dar va bate, pentru că voi sunteţi dragostea mea, soarta mea...
Aşadar, biroul este deschis.
George, dă-i una lui Grigor din partea mea, bine?
Sau vrei să-ţi păstrezi demnitatea şi s-o faci tu?
- Noi doi... - "Am avut propria limbă..."
Iubesc cerul, ador să-l privesc.
Mereu mi-a plăcut. Vezi lucruri.
Nu l-am mai privit de mult timp.
Am încetat s-o fac. Nu ştiu de ce.
Uitaţi-vă la norul ăla în formă de antilopă!
Ecaterina...
Nu poţi privi şi vorbi în acelaşi timp, George.
- Corect. Ce dracu', George? - Scuze.
- Mie-mi pare rău. - E în regulă.
Am crezut că voi simţi ceva.
Divorţ, dragostea oamenilor, o mare realizare...
Aşa este. Va schimba multe vieţi.
- Rahat! - Doamne sfinte!
L-am văzut pe soţul ei solicitând divorţul.
La naiba!
- Intră sau vei fi împuşcată! - Dar m-a lăsat fără nimic!
Acum!
Salut! Voiam să văd câte victime au mai făcut legile divorţului.
Patri!
Legile Domnului dau roade. Când omul îşi bagă nasul în ele,
apar consecinţe neprevăzute.
- Nu este un moment bun. - Progresul face victime.
Problema nu este doar numărul de morţi, corect?
- Ce vrei să spui? - Aici erai! Facem o plimbare?
Doar ea.
Împărăteasă, bine ai venit la piaţa căsătoriilor!
Ştiu că este prea devreme,
dar toţi aceşti bătrâni cu moşii imense reprezintă o binecuvântare!
Sunt jalnici şi recunoscători şi vor muri în curând.
Este o victorie pentru femeile din Rusia.
- Este... - Minunat, ştiu.
În sfârşit, ai făcut ceva bun.
Mai este şi problema proprietăţii, a femeilor rămase pe drumuri.
Da...
Ai avut intenţii bune. Inima ta, ca întotdeauna, este bună.
Inima mea este neagră şi moartă.
Desigur. Uită-te la Raskolvi!
A divorţat dimineaţă, s-a recăsătorit după-amiază,
a divorţat iar chiar înainte de cină şi mai vrea o porţie.
Dumnezeule, ce dezastru!
Consecinţe neprevăzute.
Nu-mi vorbi despre consecinţe neprevăzute.
Sunt familiarizată cu ele.
- "Din cauza Suediei". - Poftim?
Aş fi putut spune orice altceva, orice alte cuvinte.
Baie de sare, scuipat de vidră, tocană irlandeză, iubeşte-mă, sărută-mă,
uită totul,
atinge-mă, loveşte-mă, împuşcă-mă.
Te iubesc din toate încheieturile. Într-o zi,
voi suferi enorm că nu te voi mai putea atinge...
Că nu voi mai putea...
Privirea ta nu mă va mai enerva niciodată,
n-o să mai aud gânduri nebuneşti care-mi făceau inima să tresalte.
"Nu pleca, nu mă părăsi, nu mă părăsi."
Ştiu c-am folosit prea multe cuvinte.
- Îmi pare rău. - Aş fi putut spune asta.
- Du-te şi odihneşte-te. - Aş fi putut spune asta.
Eşti prea slăbită de durere pentru o aşa situaţie incendiară.
Trebuie să anulezi proclamaţia divorţului.
Stai într-o cameră întunecată, mănâncă piersici.
- Aşteaptă ca Dumnezeu să te vindece. - Piersici?
Am mâncat 40 de piersici pe zi timp de o lună, când a murit grasa de mama.
Trebuia să scap de amărăciunea acră din gura mea.
Mă făcea să vărs, dar nu puteam scăpa de ea. Am avut nevoie de ceva dulce.
40 de piersici pe zi...
Am avut diaree continuă.
Consumam ceva dulce, eliminam amărăciune.
Cred că am scăpat de durere prin multitudinea de scaune moi.
Şi a funcţionat?
Încă mai plâng când le mănânc, dar, da, a funcţionat.
Poate că viaţa ne oferă consecinţe neprevăzute şi trebuie să le suportăm.
- Majestate... - Trebuie să mă întind.
Mai adaug un lucru.
Dacă divorţul ar fi fost permis la sosirea ta,
tu şi Petru nu v-aţi fi îndrăgostit niciodată.
Te-ai fi întors în Germania, ai fi aranjat flori,
i-ai fi făcut felaţie lui Otto.
Leonora.
Du-le 40 de piersici tuturor persoanelor divorţate. Un dar de la împărăteasă.
Cineva să mă ducă în camera mea.
La naiba!
Lasă-mi soţul în pace!
Gărzi, faceţi ceva pentru mine.
- Cică nu se deschide. - Pe naiba!
Din nou.
Ieşiţi, triştilor! Căraţi-vă!
- De ce ai închis biroul de divorţuri? - Fiindcă e un fiasco.
Dacă nu sar de la ferestre, se iau la bătaie.
Probleme iniţiale. Ecaterina, nu te poţi opri acum.
Ba pot. M-am oprit.
- Oamenii au nevoie de asta. - Tu ai nevoie de asta.
Da, corect.
Ai spus că trebuie să continui
ca să nu te îneci în tristeţea asta fără rost.
Pleacă! Sunt epuizată.
Divorţul înseamnă libertate.
Conceptul ăsta a fost o necunoscută pentru mulţi, inclusiv pentru mine.
Nu văd o soluţie.
Ciudat este că nici măcar nu-mi pasă.
Am mai încercat.
Am încercat câteva minute să mă adun,
în ciuda vieţii penibile pe care mi-a oferit-o soarta.
Am nevoie să te ţii tare.
Am să fredonez cântecul dacă muzicienii au plecat.
Ecaterina!
Înţeleg că eşti tristă, că simţi că inima ţi-a fost făcută pulbere,
dar poţi face, în sfârşit, ceea ce ţi-ai propus!
De asta te-am ajutat!
Îmi pare rău că nu am reuşit
să te fac să vezi adevărata faţă a copilului egoist, brutal şi nebun
care ţi-a distrus domnia şi a pus totul pe seama iubirii.
Te-a încuiat într-un cufăr, ţi-a ucis ursul,
ţi-a incendiat şcoala de fete, ţi-a regulat...
Pleacă naibii de aici!
Nu mai suportam s-o aud vorbind despre el.
Îmi pare rău.
- O să plec. - Poţi rămâne?
- Să rămân? - Ca să vorbim.
Nu contează subiectul. Alege orice.
- Pereţii sunt frumoşi. - Mai tare!
Îmi place acest tapet.
Am o rochie într-o culoare asemănătoare.
Dacă mă concentrez, simt că-l aud pe hol.
Parcă îi aud paşii.
Dacă închid ochii, simt că-l aştept ca o muscă într-un pahar.
Apoi intră în cameră şi spune că vrea să mi-o tragă ca pe vremuri
şi mă sărută atât de tare că-mi dă sângele.
Mă dezbracă atât de repede, că-mi rupe hainele.
Dau cu capul de perete când el intră furios în mine.
Accept, fiindcă mereu am acceptat.
Chiar şi când nu mi-a plăcut.
Şi n-a fost mereu plăcut, mai ales când mânca fazan umplut.
Dar acum n-a mâncat fazan umplut. Începem să ne-o tragem lângă perete.
Devin roz în obraji, el respiră cu greu.
Măreşte ritmul şi are pe chip expresia de dinaintea orgasmului.
Miroase a sare, ca întotdeauna.
Îi muşc umărul şi gust oceanul.
Apoi gemem şi totul se termină.
Şi nu vorbim.
Mă simt de parcă am clădit şi distrus un oraş în patru minute.
Apoi pleacă.
Scuze, nu ştiu de ce am...
Rahat! Scuze!
A fost interesant.
Bine...
- E insuportabil, nu? - Trebuie să te odihneşti.
Ai avut dreptate să pui capăt fiascoului divorţului.
- E de apreciat, dar... - Îl vrei pe Grigor.
L-ai ţine cu forţa lângă tine.
Iar eu îl vreau pe Petru, care zace mort la fundul lacului.
Şi eu sunt moartă, dar tot pot vorbi,
lucru derutant.
O să plec.
- Pari furioasă. - Nu sunt. Te iubesc.
Ţi l-am luat. Ştiu asta. Ai suferit.
Nu-i da ocazia să mă lase fără Grigor.
O să fac totul pentru binele Rusiei.
De unde ştii ce-i bine?
- Destinul. - Uimitor!
Dar eşti un simplu om.
Dacă ai har, ştii că-l ai.
Când totul merge rău, nu eşti descurajată?
- Nu. - Eu m-aş teme că m-am minţit singură.
Când eşti îndrăgostit de cineva, ai impresia că te iubeşte,
dar nu dă nici doi bani pe tine.
Poate fi descurajant.
De asta începe să pară o variantă bună să mă împuşc în cap.
Odihneşte-te!
Nu mă pot odihni.
Îl vreţi pe Paul?
Nu. Culcă-l!
Deschide uşile!
Majestate.
Ecaterina cea Mare, o conducătoare implicată. Formularul!
- De ce? - Cum?
Ştiu cum. Vreau să aflu motivul.
De ce vrei să divorţezi? Trebuie să ai un motiv.
Nu era pe formular.
Evoluez constant, fac mereu schimbări. Ăsta-i stilul meu.
De ce? Spune!
Respiraţia îi miroase a hoit.
Vreau s-o strâng de gât când mestecă şi mă ia somnul când facem sex.
Nu, respins. Mâncaţi unul lângă celălalt,
faceţi sex dimineaţa gândindu-vă la alţii. Următorul!
- Mă loveşte. - Aprobat!
Dacă-l părăsesc, nu mă aleg cu nimic.
Primeşti jumătate din averea lui, ca toate femeile.
Dacă e nevoie, împuşcaţi-i!
- Sunt liberă? - Da, ai scăpat de el.
Dar n-ai scăpat de viaţă, de riscul de a îndura dureri crunte.
M-am căsătorit cu Nadia şi i-am tras-o. Atât voiam.
Acum vreau să merg mai departe.
Cu mare drag. Jumătate din averea lui, aţi spus?
Poftim?
Raskolvi.
Ea e noua mea soţie. Am nevoie de ştampilă ca să scap de cea veche.
Avem o nouă regulă. Trebuie să ai 15 ani ca să te poţi căsători.
Cât primitivism!
Am terminat?
Aşa se pare.
Am uitat să fac ceva.
Trebuie s-o fac.
Ştiu că probabil ai aflat
şi promit c-o să-l omor.
- Poftim? - Doar l-am rănit pe Pugacev.
Se pare c-a adunat mii de oameni lângă Moscova.
- Nu-i mort? - O să moară. Nu ratez de două ori.
Plec. Trebuie să vărs sânge.
Paul, trebuie să-ţi spun ceva.
Ceea ce-ţi spun te va schimba.
Hai să ne bucurăm puţin de prezent.
Bun.
O să-ţi zic în şoaptă.
E prea amar.
Încearcă-l pe ăsta. E mult mai tare. Gustă-l!
- E mai bun. Nu e foarte acru. - O duşcă?
De ce l-ai adus pe piticul nesuferit cu noi?
Bărbaţii trebuie să înveţe să vâneze. Are nevoie de noi.
Priviţi! O căprioară!
- Ai tras bine. A câta este? - A treia.
Maxim se poate întoarce acum la palat ca să ne putem vedea de treabă.
Pistolul e un accesoriu minunat. O să ţin unul la viitorul portret.
De acord. Arăţi excelent cu arma în mână. Eşti maximesc.
Sau aş putea să plec eu.
Patru! Îmi pare rău, Arkady.
Nu-i vina mea că eşti încet.
- Eşti nesuferit. - Ba tu eşti. Nu, Maxim?
Încă nu ştiu. V-aţi putea bate ca să văd cine are dreptate.
- O rimă bună! Poate ai dreptate. - N-ar trebui să ne batem.
Ar trebui să plângem.
Ar trebui să plângem, să ne sprijinim,
să râdem de aventurile din tinereţe,
fiindcă prietenul nostru a murit!
Vreau să stau cu tine în pădure şi să-i duc dorul!
Bătaie, bătaie!
- Hai să ne batem! - Grigor, nu!
Bate-te cu mine, Arkady! Dă-mi un pumn în faţă!
N-o să te lovesc!
Ba o s-o fac!
Ajunge!
N-a câştigat nimeni. Continuaţi până leşină cineva.
- Ce mama naibii? - Are dreptate.
- E copil! - Am suflet bătrân!
Ai auzit? Are suflet bătrân! E distractiv.
Mă întorc la palat.
13!
- Grigor, putem vorbi deschis? - Desigur.
Tu şi Georgina o să divorţaţi?
Te rog să fii sincer cu mine
dacă vrei să scapi de iapa ta ca să urci pe a mea.
Am venit să vânez şi să beau. Nu m-am gândit la asta. Bea!
- Cred c-o să mă întorc. - Nu, nu!
Stai şi vânează! Haide, Maxim!
De regulă, trag un pui de somn pe la ora asta.
Pa!
Haide!
- Pe cine ai ucis? - Nu-i ştiu numele.
- Mai bine aşa. - Unde-i George?
La Ecaterina, cred.
Oare aş putea s-o ajut dacă tabăr pe ea?
Dacă o forţez, s-ar supăra sau ar fi recunoscătoare?
- Termină, Petra, ca să nu te împuşc. - Scuze.
Divorţaţi sau nu? Ar fi bine să am un plan.
Nu ştiu.
Lumea pariază pe ce o să faceţi, pe cine o să alegeţi.
Mi-a murit prietenul, aşa că te rog să nu-mi vorbeşti aşa!
Am înţeles. Dă-mi de veste dacă ai nevoie de ceva.
Camera asta-i mai mică?
- Decât? - Înainte. Pare mai mică.
Dacă nu urli, te holbezi. Te joci cu focul, Petra!
Te-am tot căutat. Eşti bine?
Eu am câştigat lupta. Tu eşti bine?
Poftim pistolul tău. L-ai scăpat.
Eşti bine?
Chiar mă întrebi asta?
Nu chiar. Normal că nu.
Marial vrea să mă însor cu ea şi să divorţez de George.
Ştiu. Lumea pune pariuri.
- Tu pe cine ai pariat? - Pe niciuna.
Am o viaţă nouă cu Marial.
Alături de George îmi lipseşte ceva.
N-o pot privi fără să mă gândesc la el.
Chiar şi brânza îmi aminteşte de el.
- Şi şunca. - Şi smochinele.
- Păsărica. - Oamenii răniţi care cer îndurare.
- Unde se duc? - La vreo orgie în biserică.
- Ai chef? - Aş privi şi atât.
Sexul şi doliul.
Călăreşti ca să jeleşti. Haide!
Nu mai pot fi tristă.
Când i-am dus tort Tatianei, a trebuit să-mi muşc limba
ca să nu râd de rochia ei neagră.
În cinstea morţii lui!
Rahat! Grigor.
Ce mama dracului?
Sărbătoriţi moartea prietenului meu?
Beţi în cinstea morţii omului care v-a iubit în felul lui?
Da, era schimbător, nebun şi unic!
Nu l-aţi cunoscut. Vă minţiţi singuri!
Nu l-aţi văzut lăcrimând când vedea pădurea la răsărit
sau când înfuleca o plăcintă de porumbel.
Sau când devenea violent ca să îşi ajute prietenii.
Să vă duceţi dracu', orbilor!
Omul ăla a simţit totul, nu s-a izolat de lume, ca noi.
Dacă se înfuria, era furios până la capăt. Omora ce prindea.
A ştiut ce înseamnă viaţa. N-a gustat din ea cu lingura.
M-a iubit în felul ăsta.
A fost un om cum puţini există.
Era îndrăgostit de viaţă!
N-o să mai vedeţi unul ca el!
Şi viaţa mea a încetat în apa aia îngheţată.
L-am iubit mai mult decât pe oricine altcineva!
Despre ce dracu' vorbeşti? Sunt aici!
Mă iubeşti!
Normal că eşti aici.
A fost un monstru!
Mergeţi la culcare sau vă omorâm pe toţi!
Grigor!
Grigor.
- Te rog. - Nu mă atinge!
Ai şansa să începi o viaţă nouă. Mă iubeşti. Ştiu că suferi.
- Tu nu suferi. - Corect.
Fiindcă m-a făcut sclavă şi mi-a distrus familia!
Mi-a tras-o la o orgie şi mi-a zis "Miriam" când şi-a dat drumul.
A omorât oameni dragi mie!
- Nu mai putem fi împreună. - Nu-mi poate strica asta! Termină!
Ne iubim. Putem fi fericiţi.
Vrei o viaţă nouă sau o să suferi mereu?
Sau vrei să vorbeşti cu George despre zilele în care o regula în faţa ta?
- El nu te-a iubit. - Ba da!
Omul care te iubeşte nu te face să suferi!
- Pleacă, Marial. - Am atins o coartă sensibilă?
Ar trebui să spui: "Marial, deschide-mi ochii!"
Pleacă!
Nu mă dau bătută!
N-o să câştige el!
Paul, nimic nu mai contează acum.
Mă pot preface, dar nimic nu mai contează.
Ce mult te-a iubit!
Acum vor încerca să mă distrugă,
să ne distrugă.
Salut! Chiar mă gândeam la tine.
Salut!
Pot dormi aici?
Salut, Paul! I-ai zis?
Despre asta vorbeam.
Grigor, trebuie să faci ceva pentru mine,
pentru Petru.
Orice.
Traducerea şi adaptarea ALEX HANGANU