Fantastisk!
- Det er jeg! Hva er stillingen nå? - 427-309.
- Hvem har hva? - Husker ikke.
Jeg elsker dette. Dette er så moro. Vi burde ha mer moro.
- Enig! - For moro er moro og overraskende.
Du også! Jeg ante ikke at du var moro.
- I like måte. - Jeg trodde du var et uhyrlig ludder.
Men nå ser vi hverandre. Det er vakkert og vidunderlig.
Og for en stund vi har hatt! Og også... Herregud.
- Jeg har så mange tanker på gang. - Jeg ser det i ansiktet ditt.
Kuler eksploderer liksom i hodet ditt.
- Sånn er det! - Bare som metafor, da.
Hva om opplysning var moro? Idéene.
Nå eksploderte det i hodet mitt. Det er genialt!
Hoffet synes det er kjedelig, bøndene at det er uforståelig.
Hvem vet hva de grådige kjøpmennene tenker.
Men moro kunne gi dem en ny tilnærming.
- De ville si jeg er moro. - Og ikke hate deg.
De hater meg ikke.
Jeg bare fleiper!
Moro! Drinker.
For å være alvorlig et øyeblikk... De hater meg der ute.
Bønder med ansikter som moste poteter-
hater meg, ansiktspuler dukker av meg, egget opp av Pugachev.
- Vet du hva? - Det skremmer deg?
Det får meg til å hate dem så jævlig. Jeg kunne koke dem levende i raseri.
- Jøss! - Men vi tenker ikke på det i dag.
Denne dagen er moro. La oss stikke hodene våre sammen.
Bokstavelig, men jeg elsker det.
Dette er idéen min.
De oppfinner visstnok noe som heter tog.
Vi bygger et. Vi drar til regionen der Pugachev er og...
- Dreper ham? - Nei. Det er det de vil.
Vi stopper i hver by. Vi spiller badminton.
Og vi diskuterer opplysningen på en morsom måte.
Du suger kuken til én bonde i hver by,-
for å vise at de våre jevnbyrdige.
- Skal jeg suge bondekuk? - Jeg kan også. Vi kan alternere.
Toget er problemet, siden det ikke fins.
Akkurat. Hva kan vi gjøre ved hoffet i dag, da?
Ja. Dagen i dag er viktigere.
Skal vi ha en morodag ved hoffet? En festival av spill og idéer!
Ja. Alle må fortelle vitser, danse, sitere Voltaire baklengs-
og spise kumkvat av hverandres munner! Vi kaller det noe jævlig bra.
"Fest for sannhet, vitser og smarte idéer."
- Elsker det. - Jeg elsker hvor fokusert du er.
Du ser kun hva framtiden trenger.
- Du er jævlig utrolig! - Oi, takk.
Jeg elsker deg, for faen! Du har forandret meg.
Du har revet ut gamle George og dumpet hennes føyelige selv-
i veikanten og formet meg på nytt!
Er det ikke gøy at du gikk ned på meg?
- Jeg tenker aldri på det. - Ikke jeg heller.
Jeg trenger et jævla bad.
Jeg lukter bonde som døde av syfilis og ble begravet i en okse.
Jeg tenkte det om meg selv!
La oss gå og bade og la moroa utfolde seg.
Det blir en herlig lunsj som aldri tar slutt.
Det blir leker og musikk.
Vi trenger fugler, en pidestall, desserter, selvsagt, og...
- Te? - Hvor er Georgina?
Vet ikke. Du må hjelpe meg med madam Dymov.
Den sitrende tiltrekningen mellom oss rykker i klassebåndene.
En dag vil den rive bort dem og klærne våre,-
og vi vil få hverandre.
Jeg er forvirret. Jeg drømte. Kanskje jeg gjør det ennå.
Hjelp meg å rive i båndene. Hva liker hun? Hva rører henne?
Jeg drømte. Hvor er George?
- Hun har vært borte i hele natt. - Hva?
Jeg drømmer vel ikke.
Nei. Hva liker hun? Skal jeg vise fram et bryst litt tilfeldig?
- Hva? - Georgina.
Jeg tenkte jeg kunne bite henne i øret. Tanker?
- George. - Elskling. Du kan gå, Petra.
- Jeg følger dine innfall. Alle. - Det er info jeg alt har.
- Hvor var du? - Med Katarina.
Er hun ok? Sa hun noe?
Hun har det bra. Og nei.
- Har du det bra? - Nei. Hvordan skal jeg være uten ham?
- Jeg... - Vet ikke?
Det vet du ikke, for jeg kan faen ikke være uten ham!
- Kom her, Grigor. - Rører du meg, går jeg i oppløsning.
Hva er jeg i denne verden uten ham? Han er...
Alt. Jeg vet det.
- Jeg ser oss som barn i gangene. - Herregud.
- Du har vel ikke sagt noe til noen? - Nei. Katarina er gal.
De hater henne om de får vite at hun ikke sa fra.
- Det vil de, ja. - Faen.
Hver gang jeg sover, våkner jeg usikker.
Så husker jeg det iskalde vannet og ansiktet hans.
Herregud. Jeg elsket ham.
Jeg vet det.
Jeg tror jeg skal gå og besøke Katarina.
Og jeg elsker deg.
Alt jeg gjør, er for vår skyld. Vent her litt.
Det er vel faen meg virkelig?
Ja, men det går bra. Jeg vet hva jeg skal gjøre.
Hvis jeg ikke hadde sagt noe til henne...
- Kanskje jeg var illojal. - Nei, du elsket ham, for faen.
- Alle var lykkelige, til hun kom. - Ja.
Han er død. Ordene dunker inn hodet mitt.
Drikk teen din.
- Hva kan vi gjøre? - Du kan sove.
Jeg må møte Marial.
Forsiktig, kjære. Du må hvile.
- Er Peter død? - Hva faen?
Tyvlyttende lille hurpe!
Jeg skal se behovene dine. Det hjelper å tyvlytte. Er han?
- Nei. - Faen, han er det!
- Du kan ikke si et ord. - Helvete...!
Går det bra? Du elsket ham.
Jeg ble så sjalu da du stønnet under ham mens jeg kom med kake.
Du må holde munn, Petra. Jeg betaler deg.
- Jeg motiveres mer av opplevelser. - Greit.
- Ja? - Det var jævlig fint.
- Jeg visste det ville bli det. - Vi har en avtale.
Hva faen, George! George!
Faen.
Leonora! Jeg vil ikke være her! Hvor er alle?
Hvorfor jobber vi ikke? Driver Russland seg selv?
I så fall driver det seg uti en grøft, som vanlig.
La oss ikke ha det sånn på en dag med moro og genialitet!
God morgen! Vi skal ha den morsomste lunsjen i dag!
- Archie. - Keiserinne.
En vits. Alle sammen.
Hvorfor ble luttlæreren arrestert?
For å fingre en minor .
Minor som i moll. Og minor betyr også... Faen. Seriøst?
Hvordan omskjærer du en georgier?
Spark søsteren i kjeven!
Vi må snakke om Pugachev, keiserinne.
En vits, Smolny! Straks!
Hva er en mann som plystrer når han snakker?
En fitte. Så moser du inn tennene hans,-
så han bare lager gulpelyder mens han svelger sitt eget blod.
Smolny er et jævlig problematisk menneske.
En omstreifende, badende keiserinne! Så staselig!
En vits, Elizabeth!
Hva er rødt og gjennomskinnelig, dekket av blomster, lever i havet,-
spiser kun plankton og ansjos, taler i tunger,-
kan endre farge og skyte ut gift fra øynene-
og lyder som en liten fløyte?
Jøss. Det vet jeg ikke.
Ikke jeg heller. Det blir herlig å finne det ut!
Fremad!
Han taler i gangen kl. 12.
- Og da... - Legg vekk den jævla pistolen, Maxim!
Jeg gjør det gjerne, som et tegn på affeksjon.
- Søtt, men nei. - Skal vi gjøre det sammen?
Få dem i en kryssild-situasjon, og så...
Helvete heller.
Det ville bli et fint minne. Vi har ikke gjort mye som par i ekteskapet.
Jeg gjør det. du venter i vognen.
Hva? Det var min idé.
- Du hørte meg. - Utrolig.
- Storartet! - Hva skjer?
Vi skal ha den morsomste lunsjen.
Vi skal gjenoppfinne debatt på en morsom måte,-
pakke idéer inn i glede og glanset papir.
- Går det bra? - Du virker...
Inspirert! Det strømmer i årene mine.
Vi må diskutere Pugachev, keiserinne.
Jeg har begynt forhandlinger, og han har lagt noen ting på bordet.
Vi bør ikke forhandle med terrorister som var freidige...
- ...men karismatiske ansatte. - Hva?
Hun sa vi ikke burde forhandle med terrorister.
Mister du hørselen? Faren min gjorde det, det var irriterende.
Hver dag... "God morgen, far! Jeg sa god morgen!"
Er dere kalde? Jeg fryser sånn.
God morgen. Å, beklager.
Dere kan se på meg. Det er bare en utrolig, naken kropp.
Siber! Gi meg tre fakta om Sibir og en vits, Petrov.
Det er kaldt. Veldig kaldt. Hinsides kaldt.
Hva er rødt og dårlig for tennene? En flyvende murstein.
- Storartet. - Jeg fant Pugachev.
- Det virket viktig, så jeg buset inn. - Du hva?
Fant Pugachev. Jeg tror han sa det.
- Hørselen din, Archie. - Han er i Tekov.
Han gjemmer seg visst i en kirke.
Det... Skandaløst.
Dette vil føre til pisking og ekskommunikasjon.
Interessant informasjon,-
men irrelevant, siden jeg har en avtale på gang.
Jeg kan ha menn på møtet hans om fire timer.
Vi har en plan som ikke involverer blodsutgytelse.
Keiserinnen hater blodsutgytelse. La oss spare russiske liv.
Det er opp til keiserinnen. Vi har alternativer i planen vår.
- Planen? - Oppsummert.
Vi pågriper ham i live eller tar med hodet hjem,-
og fyrer det ut av en kanon. Han har en milits, så det blir kamp.
- Meningsløst blodbad. - Han har samlet en hær.
Han har visstnok talegaver.
De hoper opp døde adelige som tennved.
Faktisk bruker de dem ofte til tennved.
Med tanke på vinteren vi har hatt, er det en effektiv logikk i det.
- Du skremte meg! - Keiserinne.
Håndkle! Jeg kan ikke være våt under en viktig debatt.
Franskmenn bør betale gjeld i form av kunst fra nå av.
- Noter det. - Alle ut, mens keiserinnen kler seg.
Se på dere, betente av begjær, men later som dere ikke er det.
Jeg visste bare ikke hvor mye jeg burde si.
- Jeg har ingen følelser under midjen. - Tid er viktig.
Jeg vet hvor han er nå, men ikke i morgen.
Derfor er forhandling planen vi satser på.
- Den har ingen tidsfrist. - Med mindre du er adelig tennved.
Jeg sa da virkelig "ut".
Vi vil også diskutere Sverige, siden ingen i hæren visste om det.
Alle er litt sånn..."Hva faen?" Så vi vil gjerne oppdateres der.
Vinn gunsten min, du har 10 sekunder.
Du er kjekk og pen.
Bare et annet ord for kjekk. Hva vil du?
- Hva enn du... - Bestemmer? Vil? Får innfall om?
- Ja. - Løft klappehendene for Boris.
Takk for at du kom opp, Boris.
Slik vil hun at dere skal leve.
Hun hater russere noe så jævlig! Det er sannheten.
Jeg kjente en kvinne, vakker og smart.
Et realt fyrverkeri som kunne drikke og sparre med alle.
Hun var født til en tittel, og de bare tok den fra henne.
Plutselig er hun dekket av dritt, lus, juling,-
en kuk i ansiktet nå og da, og tar imot fra alle.
Så, plutselig, drar de henne opp igjen.
"Du behager oss, du kan få leve."
Så..."Nei, det kan du ikke", og de kaster henne ned igjen.
Vitsen er at hun tror hun er en uavhengig sjel.
Hun er full av vrangforestillinger. Hun er en marionett.
Hun er hva de gjorde henne til.
En redd, sint kvinne, desperat etter å bli godtatt,-
så hun kan puste fritt.
Jeg elsker henne. For hun gjør det vi alle gjør.
Hvem har ikke gått inn i et rom og tenkt:
"Hva om de ikke liker meg?" Eller har gjort det?
Jeg tar sikte på å endre alt det.
Jeg, Peter, sønn av Peter den Store!
Vet dere hva jeg var i ferd med å gjøre?
Jeg skulle endre alt, og hun luktet det.
- Vet dere hva jeg skulle gjøre? - Hva?
Jeg ville befri alle livegne.
Ja. Og fjerne skatten til kjøpmennene.
Gud, slipp folk fri! Fri oss fra våre lenker!
Hjernene våre er fanget, like mye som våre kropper, venner!
Peter!
- Hent henne ut! - Peter!
Gi henne inn!
Hvem vil gå løs på den?
Gi henne inn!
- Hallo. - Å, du er...
Veldig oppglødd og spent.
Keiserinnen vil endre måten vi snakker om opplysning på-
og åpne dørene for dissens og satire.
Der kommer du inn. Sett opp stykket ditt i dag!
Nei, jeg viste det bare til deg. Det er forræderi!
- Veldig morsomt forræderi. - Men forræderi.
- Jeg skrev da jeg var sint. - Du er for streng.
Det er et talent, og du må vise det fram for verden.
- Tja... - Er du en feiging med store ord?
Vil du dø og undres om du kunne endret verden?
Vil du tenke i graven: "Jeg smakte noen kuker og underviste jenter.
Min sanne gave døde i hjertet som en spurv i en krukke."
Hun vil elske det! Jeg var med henne i natt. Vi feilbedømmer henne.
Hun vil ha ildfull debatt. Hun vil elske det og deg.
Alle vil skåle for deg!
Du vil bli sett! Du vil bli en jævla Molière med fitte.
Jeg elsker den. Molière med fitte.
Du blir Russlands skål. Gjør det klart.
Så spørsmålet mitt er: Hvor mye kunst er nok?
Trenger vi flere muséer? Selvsagt gjør vi det.
Jeg burde reise i distriktene, inkognito, med hatt.
Går det bra?
Supert! Jeg er spent på i dag.
- Noe har løsnet i deg. - Jeg er...
Jeg var likedan da Peter den Store dro ut i krig.
Jeg var temmelig avsporet.
Jeg fjernet alle dørene fra vestfløyen-
for å slippe forsinkelsen med å åpne dører når han kom tilbake.
Og jeg fikk ikke sove.
Jeg svømte hundrevis av runder i sjøen,-
til jeg kollapset på bredden,-
andpusten og plaget av krampe og dekket av igler.
De måtte bære meg tilbake til palasset.
Ja. Det er nok det. Jeg forestilte meg til og med ham død.
Jeg gjorde det hele tiden.
Jeg forestilte meg ham død i kamp, på veien og overalt.
- Det hjemsøkte meg. - Men det var ikke sant.
Nei! Hjertet ditt spinner og gjør sinnet ditt omtåket.
- Det er forferdelig. - Ja.
Det er nok derfor jeg fryser sånn.
Vi må ha det moro. La oss bare ha det moro!
Hva gjør dere? Vi har lunsj! Jeg satte druer i håret. Prøv en.
Syrlig, som du.
Hva faen?
Ikke forhandle med terrorister? Vi hadde jo en avtale.
Jeg støtter det ikke åpent. Det vil se konspiratorisk ut.
- Og hendene dine forblir rene. - Noe slikt.
Hvis jeg skal bære vannet ditt, ikke stikk hull i bøtten.
Du må avslutte det, Archie. Det ser ut til å gå over styr.
Nå! Velkommen til festen for moro, sannhet og fortryllende idéer!
Slipp løs fuglene.
La oss sette idéene våre fri og drepe de svake,-
sånn at bare de beste får fly.
Innse også at dette er en visuell metafor for den idéen.
En vits, alle sammen! For opplysning er også moro.
En bjørn går inn på et vertshus og sier: "En vodka i labben, takk."
Bartenderen sier: "Hvorfor labben?" "Født med den."
Bedårende og uventet.
Hva tenker ekskona mi på når hun knuller sin nye elsker?
Hvor mye jeg savner henne, og hvor spesielt forholdet vårt var.
Hva er blått, kaldt og godt i sengen?
En død bonde!
Polo!
- Marco! - Polo!
- Går det bra med henne? - Peter er i krig.
Frykt manifesteres på rare måter.
Dette plutselige vennskapet virker urovekkende.
Så sannelig.
Hvorfor går du i fire årstiders klær?
Jeg er veldig kald og har blitt kaldere hele dagen.
- Har du gått til Vinodel? - Det føles dypere enn det.
Og ikke bare frykt. Men jeg vet ikke hva det er.
Kroppen. For en ting.
Vi har ikke kontroll over vår egen vogn.
Den kan kjøre oss uti en grøft på et øyeblikk.
Du har rett. Kroppen har svar før sinnet vet spørsmålene.
Det er kroppens spørsmål jeg hater, for å være ærlig.
- Marco! - Polo!
Jeg er så lei for det. Refleks.
Da er det vel min tur!
Gjorde du det? I øyet, som jeg sa?
- Jeg kunne ikke. - Hva?
Jeg hørte på det han sa og er jævlig enig i mye.
Jeg er i ferd med å drepe noen som ikke har gjort meg noe,-
fordi keiserinnen må like meg, ellers er jeg ferdig.
La oss fokusere på de siste ordene.
Det om at du er ferdig. Legg til meg. Vi er ferdige.
- Jeg gjør det ikke, Maxim. - Vi hadde en plan.
Ny plan. Archies plan går sin gang.
Archie tar seg av alt, og vi trekker oss unna.
- Han er ekspert på dette. - Så veldig skuffende.
- La oss dra hjem. - Jeg må tisse.
- Du kunne gått da jeg var inne! - Bli i vognen, sa du.
Og jeg er visst personen i forholdet hvis ord man kan stole på.
Vi må stikke hodene sammen, Archie.
Jeg skal begynne forhandlinger-
og råder til å ikke følge hærens blodtørstige galskap.
Hva får dem til å ikke hate meg?
- Å vise styrke. - Lusker du rundt?
Instinktet sier meg hvor jeg bør være.
Alltid. En gang vandret jeg, uten å vite hvorfor,-
over to sletter og en elv, stoppet under et tre, hørte rasling,-
så opp idet ei jente falt oppi armene mine.
Fascinerende. Hva hette hun?
- Olga. - Hva slags tre?
- Eik. - Kan vi bli enige om å forhandle...
- ...fram et fredelig forlik? - Vi må også takle hans hatefulle hær.
Den dør hen når han forsvinner og antas å være død.
Det motsatte skjedde Jesus.
- Ja, folk elsker en martyr. - Jeanne d'Arc.
Søstrene mine og jeg kledde oss ut som henne og tente på.
- Med ekte ild? - Kan vi stoppe?
Roper du fordi du er døv?
Jeg er ikke døv.
- Og jeg har løsningen for hånden. - Jeg også.
Petrov danner en krets han ikke kan rømme fra.
Archie forhandler. Går det galt, går Petrov til aksjon. Går det bra,-
gir Petrovs menn rubler med navnet mitt på til alle.
- God plan. - God plan.
Når du er der ute, og folkemengden ser opp på deg...
Slik en jævla energikraft.
I krig kjenner du energien som følbare bølger av hat og frykt...
Men dette er kjærlighet, og det kiler noe jævlig i huden.
Og så kommer ord og idéer ut av meg, vet du,-
som jeg aldri har tenkt før, og de er rette og sanne, og...
Faen ta... Jesus, det er godt!
Du er storartet.
Jeg elsker deg, keiser Peter.
Jeg elsker faen meg deg også. Godt gjort, silkemunn.
Pugachev, antar jeg?
Jeg knuller ikke smågutter. En regel jeg har.
Farvel, sir. Måtte turen til Helvete bli rask og ildfull.
Kjør, sjåfør!
- Hva faen, Maxim? - Jeg skjøt ham. Det var "maximisk"!
- Du kødder! - Iblant må en mann ta kontroll.
Bare hyggelig, min kjære. Kjør, sjåfør!
Disse jævla menneskene.
Katya har skrevet et skuespill, keiserinne.
- Huzzah, jeg elsker skuespill! - Jeg er ikke sikker på dette.
- Det blir moro! - Vi vet ikke hva det er.
- Jeg vet kun at det handler om deg. - Huzzah. De vil elske meg mer.
Skal vi ha et skuespill?
Før kunne vi ikke forestilt oss å skrive stykker selv.
Vår takknemlighet til keiserinnen.
Jeg trenger en stol, bønder.
Jeg har en historie å fortelle. Jeg er fortelleren.
Ved ankomsten til Russland...
Russland!
Det brenner i hjertet mitt! Jeg ser dets gylne løfter.
Min nye kone.
Jeg kommer med opplysning!
Og en silkemunn. Godt gjort. Raskere!
Voltaire!
Diderot!
Montesquieu!
Jeg sugde nettopp Montesquieu!
Skal jeg stoppe det? Det vil se ille ut, men...
Jeg må ta dette landet og dets arme, undertrykte folk.
Jeg vil befri bøndene, og de vil bli takknemlige og elske meg.
- Hvem er du? - Hei, jeg er Leo.
Ta en fersken og et lett forspill.
Jeg er Orlo. La oss endre dette landet!
La oss gjøre begge deler.
Fjerne dette landet og skape et nytt. Jeg elsker deg, Leo.
Vel?
- Kan jeg ta den? - Selvsagt. Jeg elsker deg.
Sett kronen på hodet mitt og putt tungen din i musa mi.
Jeg kroner meg Katarina av Store urealiserte løfter.
Vi har mye å gjøre.
Vi trenger fullt fokus og ingen avviking fra vår...
Ja, for faen! Slikk den musa! Befri de livegne!
Jeg er Katarina av Store urealiserte løfter-
og har kommet for å redde dere.
Så for det første, bli bedre! Huzzah.
Les bøker, vær enige med meg og innse at dere er elendige,-
men gode innerst inne og klare for å reise dere!
Jeg tror vi trenger mer konkrete planer.
- Hvem er du igjen? - Orlo.
Hvor ble han av?
For Russland. Vi rir inn i framtiden sammen!
Ikke vrinsk, si ja!
Dans, alle sammen! Til dere kaster opp!
Strålende! Ingen kan forlate dansegulvet før de har det.
Herregud, jeg føler meg litt...
Hun sa dans, jævler! Dans!
- Slipp meg! - Jeg er veldig irritert på deg!
- Er alt i orden? - Stille.
Lås opp.
Og du, gå ned og begynn å fortelle tjenerne om Peter.
- Jeg skulle jo ikke det. - Livet går videre.
- Jeg kan trenge noe. - At jeg ikke slår deg?
- Eller gjør det, mens jeg er naken? - Greit, bare gå.
Det går bra, det går bra.
- Dra til helvete! - Tatyana...
- Jeg forstår. - Keiserinnens bestevenn!
Du smisker alltid for toppen som føkker med deg.
Du red Peter, og nå skal du ri Katarina.
Jeg ville bare spørre om dere hørte ryktet.
- Hvilket rykte? George. - Nei.
Si det. Ignorer henne. Det er noe rart på gang, ikke sant?
Det ryktes at Peter døde på vei til Sverige.
- Hva?! - Døde. Druknet eller noe.
Hun vet det og vil ikke si noe.
- Hun oppfører seg rart. - Ja.
Har dere hørt det?
- Nei. - Nettopp.
Ikke si noe, for det kan være tøv. Og hun oppfører seg ikke rart.
På nærmere hold er det tydelig at hun er gal.
Jeg er redd for hva hun er i stand til.
- Hvorfor sier hun ikke noe? - Kanskje han ikke druknet.
- Kanskje hun drepte ham. - Han kan faen ikke være død.
Ikke spre det. Jeg hater sladder.
Hva er galt med dere? Dette er da gøy!
Har du hørt hva de sier?
- Alt snurrer. - Jeg vet det.
Faen ta Katya. Du må drepe henne.
- Hva? - Noen grenser krysser man ikke.
Jeg tillater det ikke. Halshugg henne før desserten.
Jeg...
Husker du hodene da jeg kom hit?
Hun angrep nettopp styret ditt på en måte du må reagere på.
Ikke la folk nedverdige deg. Det er det Pugachev gjør.
Ikke ved ditt eget hoff. Du må slå tilbake.
Jeg sa de kunne snakke sant.
De progressive ville hate meg og føle jeg sviktet dem.
Ja, de ville vel det. Det så jeg ikke.
Du er så smart. Det er vel derfor du er keiserinnen.
- Hvorfor er du her? - Fordi jeg er vennen din.
- Du var ikke det. - Men nå er jeg det. Det ser du vel?
Ja.
Et annet lite problem er at rykter om Peters død svirrer ved hoffet.
Hva?
At han og hesten hans gikk gjennom isen på en innsjø,-
og at han druknet. Og at du så på, men har ikke sagt noe til noen.
Så...
Du må stå opp og si at det er en løgn.
For det er det, ikke sant?
Nei, det er ikke sant.
Hei. Passer det dårlig? La oss bare få dette signert.
Jeg bønnfaller deg, hvilket er et stort ord for "avslutt dette".
Gå med på én kirke, så vil han forlate sin hjord-
og forlate landet.
Uten noen å følge, vil de vandre tilbake til oss.
- Ok. Takk, Archie. - Ta det som lærdom.
Kontroll er alt i Russland, og kun Kirken og keiserinnen har det.
- Tror du på visjoner? - Det inngår i jobben.
Noe løper opp mot meg og vil drepe meg om det kommer fram.
God aften!
Jeg ville normalt ikke buse inn sånn,-
for jeg tror at manerer er stoffet som kler samfunnet vårt.
Men når statens største fiende, en viss Pugachev,-
har blitt skutt ned av rikets stiligste mann,-
en viss Maxim Illyich Vaskovy, kan man gjøre et lite unntak.
- Du... - Skjøt Pugachev.
Han ba for sitt liv,-
men jeg bare smilte skjevt og satte en i øyet hans.
- Så denne falske Peter er død. - For helvete...!
- Falske Peter er død. - Så for jævlig død.
Jeg legger lojalitetsgaven ved dine føtter.
Du vil nok også nyte synet av skoene mine når du tar den opp.
Pugachev er død. Den Peter er død.
Ja! Nå forstår jeg.
- Maxim. - Gud har velsignet meg, Archie.
Jeg tror vi alle ser det nå.
Nei.
- Faen. Går det bra? - Jeg prøvde å åpne døren med hodet.
Hva faen foregår? Hvorfor er du innelåst?
- Hvor har du vært? - Vet ikke. Ekteskapsgreier.
- Akkurat. - Hva har skjedd?
Peter var til hest på isen, og han falt gjennom.
- Hva? - For Hugo er ei fitte.
Og Peter den Store plager ham.
Jeg var illojal, men egentlig ikke, men han er død, så noe var jeg.
Det jeg gjorde funket ikke.
- Hva faen sier du? - Han stirret på meg.
Jeg strakk meg etter ham. Hesten dro ham ned.
Han så forbløffet ut og litt forbannet også.
- Peter er... Hva er det du sier? - At han er død.
Vennen min er død.
- Faen. - Ja. Faen.
- Og Katarina så det? - Ja, men hun er gal.
Jeg får ikke si det, og hun benekter det.
- Men det skjedde? - Ja.
Jeg foretrekker å være bevisstløs.
Ja, bare hvil, elskling.
Bare hvil.
Still deg på pidestallen, Katya!
For et festlig skuespill! Som det refset meg og mine feil.
Og hvor komisk å se seg selv bli pult i ræva av en hest!
Og som dere alle elsket det. Jeg fikk en idé.
- Distriktene burde se det. - Burde de?
Jeg har ordnet en reise til Sibir, der du får et lenger skriveopphold.
- Sibir? - Ta med kåpe og lue.
- Huzzah! - Huzzah!
Dessuten svirrer det et latterlig rykte i gangene.
- At Peter er død. - Og du lyver til oss om det.
Han er ikke død. Pugachev er død.
Siden han lot som han var Peter, og Maxim drepte ham,-
har folk blitt forvirret.
Det er Pugachev som er død, ikke Peter.
Pugachev, ikke Peter. Så, dessert?
- Er ikke Peter død? - Nei. Dessert!
Keiserinne. Jeg har en spesiell overraskelse i kveld.
Keiser Peter og jeg har jobbet med salte desserter.
Jeg vil avdekke den første.
En salt karamellmousse med nøttepralin, også timiansaltet.
Han var veldig spent. Synd han ikke er her til å se dette.
Salt...
Jeg skal prøve saltet mitt på dessert.
- Jeg ba Jean Pierre eksperimentere. - Galskap, men genialt.
Jeg sender bud når vi er ferdige. Jeg elsker deg.
Av hele mitt jævla hjerte og legeme og hva enn som besjeler meg. Alt.
Du må gjøre oss æren.
Jeg...
Mektig, ikke sant?
Han er død! Han er for faen død!
Tekst: Eivor Rosenberg Iyuno