Fantastisk!
- Ja, det er jeg. Hvad står det nu? - 427 mod 309.
- Hvem har hvad? - Det husker jeg ikke.
Jeg elsker det. Det er så sjovt. Vi burde more os mere.
- Enig. - For sjov er sjovt og overraskende.
- Jeg vidste ikke, at De var sjov. - I lige måde.
Jeg kaldte Dem en tøjte.
Men nu ser vi hinanden, og det er vidunderligt.
Vi har virkelig moret os. Og ... Herregud.
- Jeg har så mange tanker. - Det kan jeg se på Dem.
Som kugler, der eksploderer i Deres hoved.
- Nemlig. - Gudskelov kun en metafor.
Hvad hvis oplysningstiden var sjov? Idéerne.
Min hjerne eksploderede lige. Det er genialt.
Hoffet kalder det kedeligt, bønderne kalder det uforståeligt -
og købmændene ... Hvem ved?
Hvis det er sjovt, vil de tage det til sig.
- De vil kalde mig sjov. - Og ikke hade Dem.
De hader mig ikke.
Jeg laver sjov.
Sjovt! Drinks.
Jeg vil være alvorlig et øjeblik. De hader mig derude.
Bønder med ansigter som maste kartofler -
hader mig og ansigtsboller en figur af mig opildnet af Pugatjov.
- Skræmmer det Dem? - Det får mig til at hade dem.
Jeg kunne koge dem levende i raseri.
Men den tanke glemmer vi i dag.
Denne dag er sjov. Lad os stikke hovederne sammen.
Bogstavelig talt, men fint.
Det her er min idé.
De er ved at opfinde noget kaldet et tog.
Vi bygger et. Vi tager til Pugatjovs region og ...
- Dræber ham? - Nej. Det er det, de ønsker.
Vi standser i hver en by og spiller badminton.
Vi drøfter oplysningstiden på en sjov måde.
Så sutter De den af på en bonde i hver by -
for at vise, at de ikke er under os.
- Skal jeg sutte bønderne af? - Vi kan skiftes.
Men toget eksisterer ikke endnu.
Jaså. Hvad kan vi gøre i dag ved hoffet?
Ja. I dag er vigtigere.
Hvad hvis vi kunne have en sjov dag ved hoffet? En festival med idéer?
Ja. Alle skal fortælle jokes og danse -
og citere Voltaire baglæns og spise kumquat fra hinandens mund.
Vi finder på et godt navn.
"Festival med Sandhed, Jokes og Kloge Idéer."
- Jeg elsker det. - De er så dejligt fokuseret.
De ser kun det, De skal gøre.
- De er sgu fantastisk! - Mange tak.
Jeg elsker Dem. De har forandret mig.
De har smidt den gamle Georges krop og sind -
i vejkanten, og jeg er som født på ny.
Sjovt, at De en gang slikkede min fisse.
- Jeg tænker aldrig på det. - Heller ikke jeg.
Jeg vil i bad. Jeg lugter som en bonde, der døde af syfilis -
og blev begravet i en okse.
Lige min tanke.
Så går vi i bad og sætter gang i festlighederne.
Det bliver en skøn frokost, der aldrig stopper.
Der vil være lege og musik.
Vi skal bruge fugle, en plint, desserter og ...
- Te? - Hvor er Georgina?
Aner det ikke. Hjælp mig med fru Dymov.
De ved, at der er en tiltrækning mellem os trods klasseforskellen -
og en dag bliver vores tøj flået af, og så tager vi hinanden.
Jeg er lidt forvirret. Jeg drømte. Det gør jeg måske stadig.
Jeg har brug for hjælp. Hvad kan hun lide?
Jeg havde en drøm. Hvor er George?
- Hun har været væk hele natten. - Hvad?
Jeg drømmer ikke, vel?
Nej. Hvad kan hun lide? Skal jeg komme til at vise et bryst?
- Hvad? - Georgina.
Jeg overvejede at bide hende i øret. Nogen tanker?
- George. - Skat. De kan gå, Petra.
- Jeg står til rådighed. - Det ved jeg.
- Hvor har du været? - Hos Katarina.
- Er hun okay? Sagde hun noget? - Hun er okay, og nej.
- Er du okay? - Nej.
Hvordan skal jeg leve uden ham? Har du ikke noget svar?
Jeg kan sgu ikke leve uden ham.
- Kom her. - Hvis du rører mig, forsvinder jeg.
Hvad er jeg i verden uden ham? Han er ...
Alt. Det ved jeg.
- Jeg ser os som børn i korridorerne. - Herregud.
- Du har ikke fortalt nogen det, vel? - Nej. Katarina er vanvittig.
De vil hade hende, hvis de opdager det.
- Absolut. - Fandens.
Hver gang jeg falder i søvn, vågner jeg og er usikker.
Så husker jeg det iskolde vand og hans ansigt.
Åh gud. Jeg elskede ham.
Det ved jeg.
Jeg burde se til Katarina.
Og jeg elsker dig.
Alt, hvad jeg gør, er for vores skyld. Vent her.
Det er rigtigt, ikke?
Jo, men det er okay. Jeg ved, hvad vi gør.
Hvis jeg ikke havde fortalt hende det ...
- Måske var jeg illoyal. - Nej, du elskede ham.
Vi var alle lykkelige, før hun kom.
Han er død. Ordene hamrer i mit hoved.
Drik din te.
- Hvad skal vi gøre? - Du kan sove.
Jeg må hen til Marial.
Pas på, skat. Du må hvile dig.
- Er Peter død? - Hvad fanden? Smuglytter De?
Mit job er at imødese Deres behov. Er han?
- Nej. - Det er han sgu.
- De må ikke sige et ord. - Fandens.
Er De okay? De elskede ham.
Jeg var jaloux, når De stønnede under ham, når jeg kom med kage.
Petra, De må holde mund. Jeg skal nok betale Dem.
- Jeg foretrækker oplevelser. - Fint.
- Okay? - Det var sgu dejligt.
- Jeg vidste det. - Vi har en aftale.
Hvad fanden, George? George!
Fandens.
Leonora! Jeg vil ikke være herinde. Hvor er alle sammen?
Hvorfor arbejder vi ikke? Styrer Rusland nu sig selv?
Så ryger det utvivlsomt ned i en grøft.
Det kan vi ikke have på en dag med morskab og åndfuldhed!
Godmorgen. Vi skal have den sjoveste frokost i dag.
- Archie. - Kejserinde?
En joke. Alle sammen.
Hvorfor blev lutlæreren anholdt?
Fordi eleverne fik en opsang.
En opsang kan også betyde ... Helt ærligt?
Hvordan omskærer man en georgier?
Spark hans søster på kæben.
Kejserinde, vi må tale om Pugatjov.
Smolnij, en joke, omgående.
Hvad kaldes en mand, der fløjter, når han taler? En fisse.
Når man smadrer hans tænder, hører man ham kun slubre -
når han synker sit blod.
Et problematisk menneske, ham Smolnij.
En omstrejfende, badende kejserinde. Hvor vidunderligt.
Elizabeth, en joke.
Hvad er det, der er rødt, dækket af blomster, lever i havet -
kun spiser plankton og ansjoser, taler i tunger -
kan skifte farve, kan udspy gift fra øjnene -
og lyder som en lille fløjte?
Hold da op. Det ved jeg ikke.
Det gør jeg heller ikke, men det bliver skønt, når vi finder det.
Videre!
Han skal tale ved frokosttid.
- Og så ... - Læg pistolen væk, Maxim.
Jeg vil gøre det for at vise min kærlighed.
- Sødt, men nej. - Skal vi gøre det sammen?
Få dem ind i krydsilden, og så ...
- Fandens. - Det bliver et kært minde.
Vi har ikke lavet så mange ting som par.
Jeg gør det. Du venter i hestevognen.
Hvad? Det var min idé.
- Du hørte mig. - Utroligt.
- Strålende. - Hvad foregår der?
Vi skal have en sjov frokost.
Vi skal genopfinde foredrag på en sjov måde -
og pakke idéer ind i glæde og silkepapir.
Er De okay?
Jeg er inspireret. Det strømmer gennem årerne.
Vi må drøfte Pugatjov.
Jeg har indledt forhandlingerne. Han har fremlagt nogle ting.
Vi bør ikke forhandle med terrorister ...
- ... der engang var medarbejdere. - Hvad?
Hun sagde, at vi ikke bør forhandle med terrorister.
Er De ved at blive døv? Det var min far. Irriterende.
Hver dag ... "Godmorgen, far. Jeg sagde godmorgen!"
Fryser De? Det gør jeg.
Godmorgen. Undskyld.
Kom bare ind. Det er bare en utrolig, nøgen krop.
Sibirien. Petrov, tre fakta om Sibirien og en joke.
Det er koldt, iskoldt og ubeskrivelig koldt.
Hvad er rødt og ikke godt for tænderne? En flyvende mursten.
- Strålende. - Jeg fandt Pugatjov. Derfor kom jeg.
- Hvad? - Han har fundet Pugatjov.
- Deres hørelse, Archie. - I Tekov.
- Han skjuler sig i en kirke. - Det er ... skandaløst.
Der vil ske piskning og bandlysning på grund af det her.
Interessant information.
Men irrelevant, for jeg er ved at forhandle.
Mine mænd kan være der på fire timer.
Jeg tror, at vi har en plan, der ikke omfatter blodsudgydelse.
Kejserinden hader blodsudgydelse. Lad os skåne russiske liv.
Det afgør kejserinden. Vi har flere muligheder. Læs planen.
- Planen? - Jeg opsummerer.
Vi anholder ham levende eller bringer ham hjem i en ligpose.
Det bliver lidt af en kamp.
- Meningsløs blodsudgydelse. - Han har en hær og er en god taler.
De stabler døde adelige som brænde. De bruger dem som optændingsbrænde -
som denne vinter giver en vis mening.
- De forskrækkede mig! - Kejserinde.
Håndklæde. Jeg vil ikke være våd på et vigtigt møde.
Franskmændene må betale deres gæld med kunst.
- Skriv det ned. - Gå ud, men kejserinden klædes på.
De har et sygt, men forståeligt begær, og forsøger at skjule det.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle sige.
- Jeg føler intet fra livet og ned. - Tiden er afgørende.
Jeg ved, hvor han er lige nu.
Derfor følger vi planen om at forhandle -
som ikke er under tidspres.
Medmindre man er en adelig, de vil brænde.
Jeg sagde "ud".
Vi vil også drøfte det svenske felttog, som ingen kendte til.
Alle sagde: "Hvad fanden?" Det vil jeg gerne følge op på.
Vind min gunst. Du har ti sekunder.
Du er pæn og køn.
Det er bare et andet ord for "pæn". Hvad vil du have?
- Hvad du end ... - Beslutter eller har lyst til?
- Ja. - Giv Boris en klapsalve.
Tak, fordi du kom herop.
Sådan ønsker hun, at I skal leve.
Hun hader russere. Det er den barske sandhed.
Jeg kendte en kvinde. Hun var smuk og kløgtig.
En rigtig ilter sjæl, som kunne drikke og slås.
Hun var født til sin titel, og de tog den bare fra hende.
Pludselig er hun dækket af skidt, lus og forslået -
og til rådighed for alle.
Og pludselig hiver de hende op igen.
"De behager os. De kan leve."
Og så: "Nej, det kan De ikke." Og så smider de hende ud igen.
Vitsen er, at hun kalder sig en uafhængig sjæl.
Hun er sgu galt afmarcheret. Hun er en marionetdukke.
Hun er det, de gjorde hende til.
En frygtsom, vred kvinde, der desperat søger bekræftelse -
så hun kan trække vejret frit.
Og jeg elsker hende. For hun gør, hvad vi alle gør.
Hvem har ikke tænkt tanken: "Tænk, hvis jeg ikke behager dem"?
Og mit mål har været at ændre alle disse ting.
Jeg, Peter, søn af Peter den Store.
Ved I, hvad jeg ville gøre?
Jeg ville ændre alt, og det lugtede hun.
Ved I, hvad jeg ville gøre? Jeg ville frigøre alle fæstebønder.
Ja, og fjerne alle skatterne på købmændene.
Gud, sæt folket fri. Frigør os fra vores bånd.
Vores hjerne er lige så fanget som vores krop.
Peter!
- Få hende herud! - Peter!
Smadr hende!
Hvem vil slå sig løs?
Smadr hende!
- Hej. - De er ...
Meget oplivet og spændt.
Kejserinden vil ændre måden, vi taler om oplysningen på -
og åbne døren til satire.
Der er der, De kommer ind. Med Deres teaterstykke.
Det kan jeg ikke. Jeg viste det kun til Dem. Det er forræderi.
- Sjovt forræderi. - Men forræderi.
Jeg var vred, da jeg skrev det.
Det er en gave, og De må vise den til verden.
Katja, er De en kujon fuld af tom snak -
som vil dø uden at forsøge at ændre noget?
Vil De ligge i graven og tænke: "Jeg har smagt et par penisser -
og min gave døde som en spurv i et glas"?
Hun vil elske det. Vi har fejlbedømt hende.
Hun vil elske både stykket og Dem.
De vil blive hyldet.
De vil blive set. De bliver Molière med en fisse.
Herligt. Molière med en fisse.
Beundret af Rusland.
Gør det klar.
Hvor meget kunst er nok? Får vi brug for flere museer? Nå ja.
Jeg kan turnere inkognito med en hat.
Er du okay?
Ja. Jeg er spændt på i dag.
Der er sket noget med dig.
Jeg var ligesådan, når Peter den Store drog i kamp.
Jeg var ude af mig selv.
Jeg fik alle døre fjernet -
for når han kom hjem, ville jeg ikke forsinkes af døre.
Og jeg kunne ikke sove.
Jeg svømmede rundt og rundt i søen, indtil jeg kollapsede på bredden -
åndeløs med kramper og dækket af igler.
De måtte bære mig op på slottet.
Ja, det må være det. Jeg troede endda, at han var død.
Det gjorde jeg også altid.
Jeg troede, at han var død i kamp, på vejen, overalt.
- Det hjemsøgte mig. - Det var ikke sandt.
Nej! Ens hjerte og sind formørkes.
- Det er det værste. - Ja.
Det er nok derfor, jeg fryser.
Vi er nødt til at more os. Lad os more os.
Hvad laver De? Vi spiser frokost. Jeg har vindruer i håret. Smag en.
Syrlig, som Dem.
Hvad fanden? "Vi bør ikke forhandle med terrorister"? Vi havde en aftale.
Vi kan ikke vise, at vi støtter det her.
- Så har De rene hænder. - På en måde.
Hvis jeg skal bære Deres vand, så stik ikke hul i spanden.
Archie, De må stoppe det. Det er ude af kontrol.
Nu! Velkommen til festivalen med Sjov, Sandhed og Utrolige Idéer.
Luk fuglene ud.
Lad os give vores idéer frit spil og dræbe de svage -
så kun de bedste flyver.
Det her er også en visuel metafor for den idé.
Alle sammen skal sige en joke, for oplysningstiden er også sjov.
En dværg kommer ind på en kro. Barmanden spørger: "Spiller De kort?"
Dværgen svarer: "Nej, jeg er født sådan."
Sødt og uventet.
Hvad tænker min ekskone på, når hun boller med sin nye elsker?
Forhåbentlig at jeg savner hende, og at vi havde noget særligt.
Hvad er det, der er blå, kold og god i sengen?
En død bonde!
Polo!
- Marco! - Polo!
- Har hun det godt? - Peter er i krig.
Frygt viser sig på sære måder.
- Marco! - Dette venskab er overraskende.
Sandelig.
Hvorfor har De tøj på til fire årstider?
Jeg fryser. Det er blevet værre i løbet af dagen.
- Har De set Vinodel? - Det stikker dybere end det.
Det er ikke blot frygt. Jeg forstår det ikke.
Kroppen er utrolig.
Vi kan ikke styre vores egen vogn.
Den kan når som helst køre os i grøften.
Ja. Kroppen har svar, før hjernen kender spørgsmålene.
Det er kroppens spørgsmål, jeg hader.
- Marco! - Polo!
Åh nej. Undskyld. Det var en refleks.
Nu er det vist min tur.
- Skød du ham øjet, som jeg sagde? - Jeg kunne ikke.
Jeg lyttede til ham, og meget af det var jeg faktisk enig i.
Jeg skal myrde en, som ikke har gjort mig noget -
så kejserinden kan lide mig, for ellers er jeg færdig.
Fokusér på den sidste del.
Du er færdig, men det er jeg også.
- Jeg gør det ikke. - Vi havde en plan.
Vi har en ny plan. Archies plan iværksættes.
Archie løser det, og vi blander os ikke.
- Han er ekspert i det her. - Sikken skuffelse.
- Lad os køre hjem. - Jeg skal tisse.
Hvorfor ventede du?
Du bad mig blive i vognen, og i modsætning til dig -
kan man stole på mit ord.
Vi må stikke hovederne sammen.
Jeg vil indlede forhandlingerne og fraråde militærets blodige vanvid.
Hvordan undgår jeg deres had?
- Ved at vise styrke. - Smuglytter De?
Jeg er bare altid det rette sted.
En gang gik jeg over to marker og en å -
og hørte en lyd fra et træ.
Jeg så op, og en pige faldt ned i min favn.
Fascinerende. Hvad hed hun?
- Olga. - Hvilket træ?
- Eg. - Kan vi aftale at forsøge...
- ... at finde en fredelig løsning? - Han har opildnet en hær af had.
Som dør, når han forsvinder og formodes død.
Det modsatte skete med Jesus.
- En martyr. - Jeanne d'Arc.
Mine søstre og jeg legede hende og satte ild til os selv.
- Rigtig ild? - Kan vi stoppe nu?
- Råber De, fordi De er døv? - Jeg er ikke døv.
- Og jeg har løsningen. - Det har jeg også.
Petrov sørger for, at han ikke kan flygte.
Archie forhandler. Går det galt, angriber Petrov. Går det godt -
giver Petrovs mænd rubler til alle.
God plan.
Når man står derude, og alle kigger på en -
er der en utrolig energi.
I kamp kan man mærke energien som bølger af had og frygt.
Men det her er kærlighed. Det sitrer overalt.
Og de ord og idéer, som sprøjter ud af mig -
og som jeg aldrig har tænkt på før, og de er rigtige og sande ...
Hold da kæft. Det er fandeme godt.
Du er pragtfuld.
Jeg elsker Dem, kejser Peter.
Jeg elsker også Dem. Silkemund. Godt gået.
Pugatjov, formoder jeg?
Jeg boller ikke med små drenge.
Farvel. Må Deres rejse til helvede blive hurtig.
Kusk, kør!
- Hvad fanden? - Jeg skød ham. Det var maximsk!
- Du spøger. - Af og til må manden tage roret.
Det var så lidt. Kusk, kør!
De skide mennesker.
Katja har skrevet et teaterstykke.
- Huzzah, jeg elsker det. - Jeg ved ikke med det her.
- Det bliver sjovt. - Vi kender ikke handlingen.
Kun at det handler om Dem.
Mig? Huzzah. Så vil de komme til at elske mig.
Skal vi se et teaterstykke?
Engang troede vi ikke, at vi kunne skrive teaterstykker.
Tak til vores kejserinde.
Bønder, giv mig noget at sidde på.
Jeg vil fortælle en historie. Jeg er fortælleren.
Ankomsten til Rusland.
Rusland!
Det brænder i mit hjerte. Jeg ser landets gyldne muligheder.
Min nye kone.
Jeg kommer med oplysning.
Og en silkemund. Godt gået. Hurtigere.
Voltaire!
Diderot!
Montesquieu!
Jeg har lige suttet den af på Montesquieu!
Skal jeg stoppe det? Det vil se dumt ud ...
Jeg må tage dette land og dets stakkels undertrykte folk.
Jeg vil frigøre bønderne, så vil de elske mig.
- Hvem er De? - Goddag. Jeg hedder Leo.
Tag en fersken og lidt forspil.
Jeg hedder Orlo. Lad os forandre dette land.
Lad os gøre begge dele.
Vi afskaffer dette land og skaber et nyt. Jeg elsker Dem, Leo.
Nå?
- Må jeg få den? - Selvfølgelig. Jeg elsker Dem.
Put kronen på mit hoved og Deres tunge i min fisse.
Jeg kroner mig Katarina af Mange Uopfyldte Løfter.
Vi har travlt.
Vi har brug for fokus og må ikke vige fra ...
Åh ja! Æd den fisse! Frigør de fæstebønder!
Jeg er Katarina af Mange Uopfyldte Løfter.
Jeg er her for at redde jer.
Så for det første: Vær bedre. Huzzah.
Læs bøger, vær enige med mig og vågn op og indse, at I er skidt -
men ædle i hjertet og klar til at gøre oprør.
Jeg tror, at vi har brug for mere konkrete planer.
- Hvem var det nu, De var? - Orlo.
Hvor blev han af?
For Rusland. Vi skal ride mod fremtiden sammen.
Sig ikke nej. Sig ja!
Dans, alle sammen! Indtil I kaster op!
Genialt! Ingen forlader dansegulvet, før de har gjort det.
Åh ... Jeg føler mig lidt ...
Hun sagde "dans", skiderikker! Dans!
- Slip mig. - Jeg er meget irriteret på dig.
- Er alt okay? - Stille.
Lås op.
Og gå så ned og fortæl tjenestefolkene om Peter.
- Det måtte jeg jo ikke. - Livet udvikler sig.
- Så har jeg et krav. - At jeg ikke slår Dem.
- Slå mig, mens jeg er nøgen. - Fint. Gå nu bare.
Du er okay. Det skal nok gå.
- Forsvind. - Forsøg at ...
- Jeg forstår Dem. - Kejserindens veninde.
De smisker altid for eliten. Sådan er De.
De red Peter. Nu er det Katarina.
Jeg ville spørge, om De har hørt rygtet.
Hvilket rygte? George?
Fortæl det. Ignorér hende. Der er noget helt galt.
Et rygte siger, at Peter døde på vej til Sverige.
- Hvad? - Han døde. Han druknede vist.
Hun ved det, men vil ikke fortælle det.
- Hun opfører sig underligt. - Ja.
- Har I hørt det? - Nej.
Hold mund med det. Det kan være løgn. Hun opfører sig ikke underligt.
Hun er vanvittig. Jeg frygter, hvad hun kan finde på.
- Hvorfor vil hun ikke fortælle det? - Måske slog hun ham ihjel.
- Han kan sgu ikke være død. - Men hold mund. Jeg hader sladder.
Hvad er der i vejen? Det er sjovt.
Har De hørt rygtet?
- Det hele drejer rundt. - Jeg ved det.
Glem Katja. De må dræbe hende.
Man må ikke gå over stregen.
Hug hendes hoved af før desserten.
Jeg ...
Kan De huske hovederne, da jeg kom?
Hun angreb Deres styre, så De er nødt til at reagere.
Folk må ikke nedgøre Dem. Det er det, Pugatjov gør.
Ikke ved Deres eget hof. De må slå igen.
Jeg bad dem sige sandheden. De progressive ville hade mig.
Ja, det ville de nok. Det havde jeg ikke tænkt på.
De er så klog. Det er vel derfor, at De er kejserinden.
- Hvorfor er De her? - Fordi jeg er Deres ven.
- Det var De ikke. - Det er jeg nu. Det indser De vel?
Ja.
Et andet lille problem er, at rygtet om Peters død svirrer ved hoffet.
Hvad?
At han og hans hest gik gennem isen på en sø -
og at han druknede.
Og at De så det, men ikke har sagt noget.
Så ...
... De må stå op og fortælle dem, at det er løgn.
For det er det, ikke sandt?
Nej, det er ikke sandt.
Goddag. Dårligt tidspunkt? Lad os bare skrive under på det her.
Jeg bønfalder Dem om at få en ende på det her.
Gå med til én kirke, så forlader han sin flok og landet.
Så har de ingen at følge og kommer tilbage til os.
- Okay. Tak, Archie. - Vi har lært lektien.
Kontrol betyder alt i Rusland, og den har kun kirken og kejserinden.
- Tror De på åbenbaringer? - Det er en del af jobbet.
Noget iler mod mig, og det dræber mig, hvis det når frem.
Godaften.
Normalt kommer jeg ikke brasende -
for det er manérer, der skaber vores samfund.
Men når statens største fjende, Pugatjov -
er blevet skudt af landets mest stilfulde mand -
nemlig Maxim Illyich Vaskovij, kan det nok tilgives.
- Har De ...? - Skudt Pugatjov.
Han tryglede for sit liv.
Men jeg smilede bare og skød ham med en kugle i øjet.
- Så den falske Peter er død. - Hold da kæft.
- Den falske Peter er død. - Meget død.
Min gave i form af loyalitet ligger for Deres fødder. Nyd mine sko -
når De samler den op.
Pugatjov er død. Den Peter er død.
Ja, nu forstår jeg det.
- Maxim? - Gud har velsignet mig, Archie.
Det ser vi vist alle nu.
Nej ...
- Er du okay? - Jeg ville åbne døren med mit hoved.
Hvad sker der? Hvorfor er du låst inde?
- Hvor har du været? - Jeg ved det ikke. Ægteskabshalløj.
- Javel. - Hvad skete der?
Peter red på en hest på isen, og så faldt han igennem den.
- Hvad? - Hugo er en skiderik.
Peter vil ikke lade ham være.
Jeg var illoyal, men egentlig ikke, men nu er han død.
Så det fungerede ikke.
- Hvad taler du om? - Han stirrede på mig.
Jeg rakte hånden frem, men hans hest trak ham ned.
Han så forvirret ud og også vred på en måde.
- Hvad er det, du siger? - At han er død.
Min ven er død.
- Fandens. - Ja. Fandens.
- Så Katarina det? - Ja, men hun er vanvittig.
Hun siger, at det ikke skete.
- Men det gjorde det? - Ja.
- Jeg foretrækker at være bevidstløs. - Ja, hvil dig, min skat.
Bare hvil dig.
Katja, stil Dem på plinten.
Sikket lystigt teaterstykke. Sikken kritik af mig og mine fiaskoer.
Det var sjovt at se sig selv blive bollet af en hest.
Og I elskede det. Så jeg fik en idé.
- Regionerne skal se det. - Skal de?
Jeg sender Dem til Sibirien på et forlænget forfatterophold.
- Sibirien? - Husk frakke og hat.
Huzzah!
Og der svirrer et latterligt rygte.
- Om at Peter er død. - Og at De lyver om det.
Han er ikke død. Pugatjov er død.
Han foregav at være Peter, og Maxim dræbte ham -
så folk er blevet forvirret.
Så det er Pugatjov, der er død, og ikke Peter.
Pugatjov, ikke Peter. Desserter?
- Er Peter ikke død? - Nej. Desserter!
Kejserinde, jeg har en særlig udsøgt dessert i aften.
Peter og jeg arbejdede på salte desserter.
Jeg vil gerne afsløre den første.
En saltkaramelmousse med nøddepraliné og timiansalt.
Han var spændt. Det er en skam, at han ikke er her.
Salt ...
Jeg vil prøve salt i desserter. Jeg bad Jean Pierre eksperimentere.
Vanvid, men genialt.
Jeg skriver, når det er gjort. Jeg elsker dig.
Af hele mit hjerte og min krop og den ånd, der styrker mig. Alt.
De må gøre mig den ære.
Jeg ...
Fremragende, ikke sandt?
Han er død! Han er fandeme død!
Tekster: Malene Cramer Iyuno