Невероятно!
Невероятна съм! Какъв е резултатът?
427 на 309.
- Коя води? - Не помня.
Страхотно. Много е забавно.
- Трябва да се веселим повече. - Съгласна.
Забавно и изненадващо е.
Например ти. Не знаех, че си толкова забавна.
- Нито пък вие. - Мислех те за чудовищна курва.
Но сега се опознахме и е опияняващо и прекрасно.
Как само си прекарахме! Също така...
Майчице. В главата ми се въртят толкова много мисли...
Личи си по изражението ви.
Представям си куршуми, експлодиращи в главата ми.
- Нещо такова. - Добре че е само метафора.
Ами ако Просвещението беше забавно? Идеите.
Умът ми се взриви. Гениално!
Дворецът го смята за скучно, а селяните не го разбират.
А търговците... Кой знае какво мислят тези алчници?
Но ако е забавно, могат да намерят допирни точки.
- Ще ме мислят за забавна. - И няма да ви мразят.
Не ме мразят.
Занасям се!
Забавно!
Питиета.
Шегата настрана,
хората наистина ме мразят.
Селяните с лица като смачкани картофи
изливат яростта си върху кукли с моя лик и слушат Пугачов.
- Знаеш ли какво? - Това ви плаши?
Кара ме да ги мразя толкова силно,
че изпитвам желание да ги сваря живи в гнева си.
Но днешният ден е за забавление, а не за подобни мисли.
Да помислим заедно.
Буквално, но ми допада.
Ето каква е идеята ми.
Създават ново изобретение, наречено влак.
Ще си построим един и ще отидем при Пугачов, за да го...
- Убием? - Не! Те очакват това.
Ще спираме във всеки град, ще играем бадминтон
и ще говорим за Просвещението по увлекателен начин.
Ти ще смучеш патлака на поне един селянин,
за да им покажем, че не ги смятаме за по-нисши от нас.
Ще смуча патлака на селянин?
И аз ще се включа. Може да се редуваме.
Проблемът е във влака, защото още не съществува.
Разбирам. Но какво можем да направим за двореца днес?
Да. Днешният ден е най-важен.
Можем да организираме ден за забавления.
- Фестивал на идеи и пиеси. - Да!
Всички трябва да разказват смешки, да танцуват,
да цитират Волтер на обратно
и да ядат плодове от устите си!
Ще го наречем... Нещо адски готино.
Фестивал на шегата, истината и зашеметяващите идеи.
- Идеално е! - Колко сте концентрирана само.
Гледате към бъдещето и как да стигнем там.
- Страхотна сте, мамка му! - Благодаря.
Погледнете ме. Обичам ви. Вие ме променихте.
Изтръгнахте старата Георгина
и изхвърлихте подчинените й тяло и ум на улицата
и ме пренаписахте!
Помниш ли как веднъж ме лиза долу?
- Никога не се сещам за това. - Аз също.
Леле. Нуждая се от баня.
Мириша на пукнал от сифилис селянин,
погребан във вол през летните горещини.
И аз се чувствам по същия начин.
Тогава да вървим да се изкъпем и да започнем със забавленията.
Ще бъде един невероятен обяд, който няма да свърши!
Ще има игри и музика.
Ще ни трябват птици, постаменти,
десерти, разбира се, и...
В Е Л И К А Донякъде истинска история
Забавления
Чай?
- Къде е Георгина? - Не знам.
Трябва да ми помогнете с мадам Димова.
Между нас има привличане, което е сляпо за класата.
Един ден ще разкъсаме дрехите си
и ще се отдадем на чувствата си.
Объркан съм.
Сънувах. Може би още сънувам.
Искам да разбера как мога да преодолея класата.
Какви неща харесва?
Сънувах кошмар. Къде е Георгина?
- Нямаше я цяла нощ. - Какво?
- Не сънувам, нали? - Да.
По какво си пада? Да й покажа ли гърдата си?
- Какво? - На Георгина.
Или да я захапя по ухото. Какво мислите?
- Георгина. - Скъпи. Свободна си, Петра.
На ваше разположение съм. За всичко.
Наясно съм.
- Къде беше? - С Екатерина.
Как е тя? Призна ли ти?
Добре е. Не, нищо не ми каза.
- А ти как си? - Зле.
Как ще живея без него? Кажи ми! Не знаеш?
Защото е невъзможно. Не мога да живея без него!
- Ела тук, Григорий. - Докоснеш ли ме, ще се разпадна.
Какво съм аз без него?
- Той е... - Всичко.
Знам.
Спомням си как тичахме по коридорите като деца.
Божичко.
Не си казал на никого, нали?
Не съм. Екатерина е луда.
Ако разберат, че си е мълчала, ще я намразят.
- Наистина. - Мамка му.
Заспивам и когато се събудя, изпитвам съмнения,
но после си спомням за лицето му и ледената вода.
Господи. Обичах го.
Знам.
Май трябва да отида и да видя Екатерина.
Обичам и теб.
Правя всичко за нас.
Почакай малко.
Истина е, нали?
Да, но всичко ще бъде наред.
Знам какво да направя.
Ако не й бях казал...
- Наистина съм предател. - Не си.
Обичаше го.
Бяхме щастливи, преди тя да се появи.
Мъртъв е.
Думите се блъскат в главата ми.
Изпий си чая.
Какво ще правим?
Ти си поспи.
Трябва да се видя с Маря.
Внимателно, скъпи. Трябва да си почиваш.
- Петър е мъртъв? - Подслушваше ли, малка кучко?!
Работата ми е да задоволявам нуждите ви. Подслушването помага.
- Мъртъв ли е? - Не.
- Мъртъв е. - Не обелвай и дума.
Мамка му.
Добре ли сте?
Обичахте го.
Ревнувах, когато стенехте под него, докато му носих торта.
Петра, затваряй си устата.
Ще ти платя.
Преживяванията са по-важни от парите.
Добре.
Да?
Беше адски готино.
- Сигурна бях. - Имаме сделка.
Какво, по дяволите, Георгина?!
Георгина!
Мамка му.
Лионора, не искам да съм тук.
Къде са всички? Защо не работим?
Нима Русия се управлява сама?
Ако е така, ще се докара доникъде.
Не бива да го позволяваме в деня на забавлението!
Добро утро!
Днес ще прекараме най-забавния обяд.
- Архи. - Императрице?
Искам да чуя анекдот.
Защо арестуваха учителя по лютня?
Защото бръкнал с пръст в акорда на момче.
"Акорд" е музикален термин...
Да си го начукам. Не схванахте ли?
Как се обрязва грузинец?
Вкарай го на сестра му.
Императрице, трябва да поговорим за Пугачов.
Смолни, искам смешка.
Как се нарича мъж, който подсвирква, докато говори?
Женчо. Когато му разбиеш зъбите,
се чува свистене, когато преглъща собствената си кръв.
Пере те сачмата, Смолни.
Блуждаеща императрица във вана!
Прекрасно.
Елисавета, смешка!
Червено, но полупрозрачно,
покрито с цветя, живее в морето,
храни се с планктон и аншоа,
говори различни езици, може да променя окраската си,
пръска отрова от очите си и звучи като флейта. Що е то?
Леле. Нямам представа.
Аз също, но нямам търпение да го открием.
Напред!
Казаха, че ще се появи в залата по обяд.
- И след това - бум, бум, бум! - Свали пистолета, Максим.
Нека аз го направя в жест на обич.
- Мило, но не. - Можем да го направим заедно.
Нещо като престрелка.
- Бум, бум, бум! - Хиляди дяволи.
Ще ни остане като скъп спомен.
Не сме правили много неща като съпрузи.
Аз ще го направя.
Ти ще стоиш в каретата.
Какво? Но идеята беше моя.
- Чу какво казах. - Не мога да повярвам.
- Невероятно. - Какво става?
Ще организираме забавен обяд.
Елисавета, ще преоткрием дискурса по увлекателен начин,
опаковайки идеите в радост и лъскава хартия.
- Добре ли сте? - Виждате ми се...
Вдъхновена. Кръвта ми бушува.
Трябва да поговорим за Пугачов.
Започнах да преговарям с него и той има списък с изисквания.
Не бива да преговаряме с терористи,
които са били нахални, но харизматични служители.
- Какво? - Няма да преговаряме с него.
Да нямате проблеми със слуха, архи?
Баща ми имаше. Беше голяма досада.
Всяка сутрин: "Добро утро, татко. Казах: "Добро утро!".
Студено ли ви е? Аз умирам от студ.
Добро утро.
Простете.
Не е нужно да се обръщате. Тялото ми е великолепно.
Сибир.
Петров, искам три факта за Сибир и анекдот.
Студено е. Много студено. Направо вледеняващо.
Червено и не е полезно за зъбите. Що е това?
- Летяща тухла. - Забавно.
Открих Пугачов. Стори ми се важно, затова и нахлух така.
- Какво? - Каза, че е намерил Пугачов.
- Прегледайте си слуха, архи. - Крие се в църквата в Теков.
Той... Възмутително.
Ще бъдат бичувани и отлъчени от Църквата.
Интересна информация,
но няма никакво значение, защото работя по споразумение.
Днес ще държи реч. Хората ни могат да бъдат там до четири часа.
Имаме план, който не включва кръвопролития.
Императрицата не ги харесва.
Да пощадим живота на хората.
Императрицата ще реши. Имаме няколко варианта.
- Слушам. - Ще го арестуваме жив,
или ще донесем главата му в торба и ще я изстреляме от топ.
Ще има битка, тъй като разполага с войска.
- Безсмислено кръвопролитие. - Отгледан е в армията.
Явно го бива с думите.
Убиват благородници наред.
Често използват труповете им като подпалки,
което е ефикасен и логичен план, предвид тежката зима.
Уплашихте ме!
- Императрице! - Хавлия.
Не бива да съм мокра по време на важна дискусия.
Елисавета, французите вече да плащат дълговете си в картини.
- Запишете си. - Излезте, докато се преоблича.
Вижте се само. Преструвате се,
че не се изпълнени с извратено, но напълно разбираемо желание.
Не се преструвам, просто не съм сигурен колко звучно да се изразя.
От кръста надолу не усещам нищо.
Времето е от значение.
Знаем къде е в момента, но не и къде ще е утре.
Ето защо сме започнали да преговаряме
и няма да зависим от местонахождението му.
Друго щяхте да говорите, ако бяхте благородник.
Мисля, че ви казах да излезете.
Трябва да обсъдим нахлуването в Швеция,
за което никой в армията няма представа.
Всички сме изпаднали в потрес.
Бих се радвал да го обсъдим.
Спечели благоволението ми. Имаш десет секунди.
Вие сте красив и хубав.
Повтаряш се.
- Какво искаш? - Каквото...
Желая? Поискам? Ми скимне?
Да.
Аплодирайте Борис.
Благодаря, че дойде.
Ето как иска да живеете.
Тя мрази руснаците. Това е жестоката истина.
Да. Да.
Точно така.
Навремето познавах жена...
Красива, умна,
можеше да спори с всеки,
родена с титла,
но те й я отнеха.
Изведнъж се оказа мръсна, въшлясала,
пребита и лапаща всеки патлак, който й се предложи.
После я върнаха обратно.
"Доставяй ни удоволствие и ще живееш."
После си промениха мнението и пак я прокудиха!
Най-смешното е, че тя се смята за независима.
Толкова е заблудена, горката.
Тя е една марионетка.
Прави това, което й кажат.
Уплашена и ядосана жена, жадуваща за одобрение,
за да може да си поеме дъх.
Аз я обичам, мамка му.
Защото оцелява, също като нас. Всички сме се питали:
"Ами ако ги разочаровам? Или вече съм го сторил?".
Аз ще променя това.
Аз, Петър,
синът на Петър Велики!
Знаете ли какво щях да направя?
Щях да променя всичко и тя ме надуши.
- Знаете ли какво щях да направя? - Какво?
Щях да освободя всички слуги.
Да. Точно така.
Щях да махна търговския данък.
Щях да пусна хората на свобода и вън от оковите ни.
Умовете ни са оковани, също като телата ни!
Петър! Петър! Петър!
Петър! Петър!
Дайте я!
Петър! Петър! Петър!
Пречукайте я! Пречукайте я! Пречукайте я! Пречукайте я!
Кой иска да се пробва?
Пречукайте я! Пречукайте я!
Здравей.
- Много си... - Оживена и развълнувана.
Императрицата ще промени начина, по който говорим за Просвещението.
Ще отвори вратите за дискусии и сатира.
Твоят ден настъпи. Трябва да представиш пиесата си!
Не мога.
Показах я само на теб.
Държавна измяна е.
- Забавна измяна. - Но въпреки това измяна.
- Когато я написах, бях ядосана. - Съдиш се твърде сурово.
Това е дар, който трябва да предоставиш на хората.
- Не съм сигурна... - Катя, нима искаш да си бъзла,
която ще пукне, без да е допринесла с нещо за света?
Ще лежиш в гроба си с разкаяние?
"Лапах няколко пишленца, обучих няколко дечица,
а истинското ми призвание умря като врабче в буркан."
- Но тя ще... - Ще й хареса.
Прекарах нощта с нея. Не я съдим правилно.
Иска агресивен дискурс. Ще хареса и теб, и пиесата ти.
Ще станеш известна! Всички ще знаят коя си!
Ще си Молиер с вагина.
Звучи добре. Молиер с вагина.
Цяла Русия ще те почете.
Приготви се.
Чудя се колко картини са достатъчни?
Нужни ли са ни повече музеи? Очевидно е, че да.
Трябва да обиколя районите инкогнито.
Добре ли сте?
Прекрасно. Вълнувам се за днешния ден.
Сякаш част от вас се е прекършила.
Аз...
Държах се по същия начин, когато Петър Велики отиде на битка.
Бях доста разстроена.
Накарах да махнат всички врати от западното крило,
защото бях решила, че не искам да пречат,
когато се върне един ден.
Не можех да спя,
затова преплувах езерото стотици пъти,
докато не рухнах на брега,
останала без дъх и покрита с пиявици.
Наложи се да ме носят обратно в двореца.
Да.
Мисля, че е това.
Дори си го представям мъртъв.
И аз го правех постоянно.
Представях си го да умира в битка, докато пътува, навсякъде.
- Преследваше ме. - Но не е било истина!
Не! Сърцето замъглява ума, ужасяващо е!
Да.
Ето защо ми е студено.
Просто трябва да се забавляваме. Хайде да се веселим!
Какво правите тук? Предстои ни обяд.
Сложих гроздови зърна в косата си. Опитайте.
Кисело, също като теб.
Какво, по дяволите?!
"Не преговаряме с терористи"? Нали имахме уговорка?
Не трябва да сме на едно мнение. Ще се усети, че сме в комбина.
- И си измивате ръцете. - Нещо такова.
Ако искате да ви нося водата, не правете дупка в кофата.
Архи, прекрати нещата.
Ситуацията излиза извън контрол.
Сега!
Добре дошли на фестивала на шегата, истината и зашеметяващите идеи.
Пуснете птиците.
Нека освободим идеите си и убием слабите,
за да може само най-добрите да полетят.
Това е визуална репрезентация на метафората ми.
Разкажете смешка, все пак сме тук, за да се забавляваме.
Мечка влиза в кръчма и казва:
"Искам една... водка".
Барманът пита: "Защо са ти толкова големи лапите?".
"С тях съм си роден".
Сладко и неочаквано.
За какво си мисли бившата ми жена, докато се чука с любовника си?
Колко много й липсвам и колко специална бе връзката ни.
Синьо, студено и го бива в леглото. Що е то?
Мъртъв селянин!
Поло!
- Марко! - Поло!
Марко!
Поло!
- Добре ли е? - Петър е на война.
Страхът се проявява по необичайни начини.
Това внезапно приятелство ми се вижда необичайно.
Така е.
Защо сте се навлякла с толкова много дрехи?
Много ми е студено.
Цял ден треперя.
Ходихте ли при Винодел?
Нещо по-дълбоко е.
Не просто страх.
Но не знам какво е.
Какво нещо е тялото.
Не притежаваме никакъв контрол над него.
Може да ни предаде във всеки един момент.
Прав сте.
Тялото знае отговорите, преди умът да зададе въпросите.
Откровено казано, мразя въпросите на тялото.
- Марко! - Поло!
Марко!
Поло!
Много съжалявам. Беше рефлекс.
Мой ред е.
Направи ли го? В окото, както ти казах?
- Не можах. - Какво?
Заслушах се в думите му, и... Съгласна съм с него.
Тук съм, за да убия човек, който не ми е сторил нищо,
защото искам императрицата да ме харесва и да не ме убие.
Да се фокусираме върху последната част от изречението ти.
Забрави да ме добавиш. Ще убие и двама ни.
- Няма да го направя, Максим. - Имахме план.
Планът на архи ще проработи.
Той ще се справи с всичко, а ние няма да се месим.
Бива го в тези неща.
Дълбоко съм разочарован.
Да се прибираме у дома.
- Трябва да пикая. - Защо не пика по-рано?
Защото ми каза да стоя в каретата,
а аз, за разлика от теб,
съм човек на думата си.
Архи, нека помислим заедно.
Ще започна преговорите
и съм против кръвопролитията, предложени от армията.
- Как да ги накарам да не ме мразят? - Покажете сила.
Защо се навъртате?
Винаги съм имал инстинкт да бъда на място, където съм нужен.
Веднъж, без да знам защо, прекосих две полета и поток,
спрях под едно дърво и чух шумолене.
Погледнах нагоре и едно девойче падна в ръцете ми.
- Невероятно. Как се казваше? - Олга.
- Какво беше дървото? - Дъб.
Не може ли да постигнем мирно споразумение?
Не е само той. Създал е армия от хора, които ни ненавиждат.
Тя ще се потули, след като той изчезне и го сметнат за мъртъв.
- Не се случи така с Иисус. - Добър довод.
- Хората обичат мъченици. - Жана д'Арк.
Със сестрите ми се дегизирахме като нея и се подпалвахме.
- Наистина ли? - Ще спрете ли?
Да не крещите, защото сте глух?
Не съм глух.
- И разполагам с решение. - Аз също.
Хората на Петров ще оградят периметър около него.
Архи ще преговаря с него. Ако не стане, го нападаме.
Ако се получи, армията ще раздаде пари с моя лик на всички.
- Добър план. - Добър план.
Когато застанеш отпред и тълпата те погледне,
през теб преминава енергия. Участвал съм в битки
и съм усещал енергия на омраза и страх да приижда на вълни.
Но тази любов ми влиза под шибаната кожа.
И тогава ме спохождат думи и идеи,
за които никога не съм се сещал.
Звучат ми правилно и истинско...
По дяволите.
Майчице, невероятно е!
Страхотна си.
Обичам ви, император Петър.
И аз те обичам. Фантастични умения с устата.
Ти сигурно си Пугачов.
Не се чукам с малки момченца. Имам си принципи.
Сбогом. Дано пътят към ада е бърз и пламенен.
Тръгвай!
- Какво направи, Максим?! - Гръмнах го. Беше велико.
Шегуваш се!
Един мъж трябва да вземе нещата в свои ръце. Не ми благодари.
Потегляй!
Тези шибаняци.
Императрице.
- Катя е написала пиеса. - Браво!
- Обичам пиеси! - За тази не съм сигурна.
- Ще бъде забавно. - Знам само, че е за вас.
За мен? Ура! Ще ме заобичат.
Искате ли пиеса?
Навремето нямахме право да пишем пиеси.
Да благодарим на императрицата.
Селяни, искам да седна.
Ще ви разкажа история.
Аз съм разказвачът.
При пристигането в Русия.
Русия!
Гори в сърцето ми.
Виждам потенциала й.
Новата ми съпруга.
Нося Просвещението.
И голяма уста. Добра работа. По-бързо!
Волтер!
Дидро!
Монтескьо!
Правих свирка на Монтескьо!
Да ги спра ли? Ще изглежда зле, но...
Ще взема тази земя и бедните, потиснати хора.
Ще освободя селяните,
а те ще ми бъдат благодарни и ще ме обичат.
Кой си ти?
Здравейте, аз съм Лев.
Вземете си прасковка и лека любовна игра.
Аз съм Орлов. Нека променим тази страна!
Да направим и двете.
Да унищожим тази земя и да създадем нова.
Обичам те, Лев.
Е?
Може ли да го взема?
Разбира се. Обичам те.
Сложи короната на главата ми и езика си на катеричката ми.
Провъзгласявам се за императрица на нереализираните обещания.
Чака ни много работа.
Нужна ни е пълна концентрация и гъвкавост...
Да, мамка му! Изяж катеричката ми!
Освободете слугите!
Аз съм Екатерина - императрицата на нереализираните обещания.
Тук съм, за да ви спася.
- Първо, бъдете по-добри. - Ура!
Четете книги, съгласявайте се с мен
и не забравяйте, че сте нищожества
с благородни сърца и готови да се издигнат!
Нужни са ни по-конкретни планове.
- Ти кой беше? - Орлов.
Къде отиде?
За Русия.
Нека яздим заедно към бъдещето!
Не казвайте: "не", кажете: "иха"!
Танцувайте!
- Докато не повърнете! - Гениално!
Никой да не слиза от дансинга, докато не повърне.
Аз...
Чувствам се...
Каза да танцувате, шибаняци!
Пусни ме!
Много съм ти ядосана!
- Всичко наред ли е? - Да.
Отключи.
Слез долу и кажи на всички слуги, че Петър е мъртъв.
- Нали не трябваше да казвам? - Нещата се промениха.
- Какво ще получа в замяна? - Няма да те набия.
Набийте ме, но нека съм гола.
Хубаво. Върви.
Добре си. Добре си.
- Всичко е наред. - Чупката!
- Опитайте се да ме разберете. - Приятелка с императрицата!
Типично за теб да се подмазваш на висшестоящите.
Чукаше се с Петър, сега ще го правиш и с Екатерина.
Исках да питам дали сте чули слуховете, но много ви здраве.
- Какви слухове? Георгина! - Не.
Кажи ми. Не й обръщай внимание.
Случва се нещо необичайно, нали?
Тръби се, че Питър е умрял на път за Швеция.
- Какво?! - Удавил се, или нещо подобно.
Тя знае, но не ни казва.
Държи се странно.
- Знаете ли нещо? - Не.
Не казвайте на никого, защото може да не е истина.
Не се държи странно.
Опознаеш ли я, си личи, че е откачена.
- Не знам на какво е способна. - Но защо ще си мълчи?
Възможно е да не се е удавил, Аркадий. Може би тя го е убила.
Не може да е мъртъв.
Да си остане между нас. Не обичам клюките!
Какво ви става? На мен ми е забавно.
Чу ли какво се говори?
Вие ми се свят.
Знам.
Проклета да е Катя. Убийте я.
- Какво? - Някои граници не се преминават.
Няма да го позволя. Отрежете й главата още сега.
Аз...
Помниш ли главите, когато пристигнах?
Екатерина, нападна управлението ви. Трябва да има ответна реакция.
Не бива да позволявате на хората да ви унижават.
Както прави и Пугачов.
Но не и в собствения ви дворец. Трябва да реагирате.
Казах им да бъдат откровени.
Прогресивните ще ме намразят. Ще решат, че съм ги предала.
Предполагам сте права.
Не се бях замислила.
Толкова сте умна.
Затова сте императрица.
Защо си тук?
Защото съм ви приятелка.
Не беше.
Но сега съм.
Не го ли виждате?
Да.
Има и друг проблем...
Из двореца се носи слух, че Петър е мъртъв.
Какво?
Че е пропаднал с коня си в ледено езеро
и се е удавил,
а вие сте били свидетел и не сте признали пред никого.
Ето защо...
Трябва да отидете и да им кажете, че не е истина.
Защото не е, нали?
Не е истина.
Не е истина, не е истина.
Здравейте. Удобно ли е?
Подпишете това.
Умолявам ви, нека сложим край.
Съгласете се на една Църква, и той ще напусне страната.
Хората отново ще ви последват.
Добре. Благодаря ви, архи.
Поуката е следната - най-важен е контролът,
и само Църквата и императрицата имат право да го упражняват.
Вярвате ли във виденията?
Част от работата ми е.
Нещо се втурва към мен
и ако ме достигне, ще ме покоси.
Добър вечер.
Обикновено не бих нахлул така,
защото вярвам, че маниерите формират обществото.
Но когато най-големият ни враг Пугачов
е бил застрелян от най-модерния човек в кралството,
самият Максим Илич Васковий,
леката фриволност е разрешена.
- Ти... - Застрелях Пугачов.
Молеше се за живота си,
но аз се усмихнах лаконично и го застрелях в окото.
Фалшивият Петър е мъртъв.
Мамка му.
Фалшивият Петър е мъртъв.
Абсолютно.
Предоставям този дар на своята вярност в краката ви.
Вярвам, че ще харесате обувките ми,
когато се наведете, за да го вземете.
Пугачов е мъртъв.
Този Петър е мъртъв.
Да.
Сега разбирам.
Максим.
Бог ме благослови, архи. Видно е за всички.
Не.
По дяволите. Добре ли си?
Опитах се да отворя вратата с главата си.
Какво става, мамка му? Защо си заключен тук?
- Къде беше? - Брачни неуредици.
- Ясно. - Какво се е случило?
Петър стоеше с коня си върху леда
и пропадна в езерото.
Какво?
Защото Хуго е женчо, Петър Велики не го оставяше на мира,
а аз постъпих като предател, защото той е мъртъв.
- Онова, което направих, не проработи. - Какви ги дрънкаш?!
Взираше се в мен, аз протегнах ръка, но конят го повлече надолу.
Изражението му беше озадачено
и някак пораженческо.
Петър е... Какво ми казваш?
Че е мъртъв.
Приятелят ми е мъртъв.
Мама му стара.
Да.
Мама му стара.
- Екатерина е била свидетел? - Загуби разсъдъка си.
Не ми позволява да кажа на никого и да се правя, че не е станало.
- Но е истина? - Да.
Предпочитам да съм в безсъзнание.
Почини си, любими.
Почини си.
Катя, застани отпред.
Каква пиеса само.
Осмиваща мен и провалите ми.
Доста е забавно да гледаш как кон те чука отзад.
На всички ви хареса. Затова ми хрумна нещо.
- Трябва всички да я гледат. - Така ли?
Уредих да заминеш за Сибир и да останеш там през зимата.
- За Сибир? - Вземи си палто и шапка. Ура!
Ура!
Из двореца се носи откачен слух.
- Че Петър е мъртъв. - А вие ни лъжете.
Не е мъртъв.
Пугачов е мъртвият.
Преструваше се на Петър, но Максим го уби.
Напълно нормално е хората да са объркани.
Пугачов е мъртъв, а не Петър.
Пугачов, не Петър. Искате ли десерт?
- Петър не е мъртъв? - Да.
Десерти!
Императрице, тази вечер съм приготвил нещо специално.
С император Петър разработвахме солен десерт.
Бих искал да ви представя първия.
Мус от солен карамел с ядки,
овкусен със сол от мащерка.
Беше изключително развълнуван.
Жалко, че не е тук, за да го види.
Солено.
Знаеш ли, че ще изпробвам солата си и върху десерти?
Наредих на Жан-Пиер да експериментира.
Звучи откачено, но гениално.
Ще ти изпратя вест, когато приключим. Обичам те.
С цялото си тяло, сърце и душа, които ми вдъхват живот.
С цялата си същност.
Ще ми окажете ли честта?
Аз...
Страхотен е, нали?
Мъртъв е!
Мамка му, мъртъв е!
Превод РАДИНА ВОЙКОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО