- Neverovatna si. - Da, jesam.
- Koliki je rezultat? - 427:309.
- Koji je čiji? - Ne sećam se.
Obožavam ovo. Baš je zabavno. Moramo se više zabavljati. -Slažem se.
Zato što je zabava zabavna i uzbudljiva. Baš kao i ti.
- Nisam znala da si zabavna. - Ni ja da si ti.
Oduvek sam mislila da si drolja. Ali sad nam je baš divno.
I baš smo se dobro zabavile. I da. O, moj bože!
- Misli su mi preplavile mozak. - Vidi ti se na licu.
Zamišljam kako ti meci pucaju u glavi. -Tako nekako.
Srećom, to je samo metafora. -Šta kad bi prosvetiteljstvo bilo zabavno?
Mozak mi je upravo eksplodirao. Sjajna ideja.
Sudije to smatraju dosadnim, seljaci nerazumljivim,
a ko zna šta pohlepni trgovci misle.
- Možda bi prihvatili da je zabavno. - I ja bih im bila zabavna.
- I ne bi te mrzeli. - Ne mrze me.
Zezam te!
Zabavno!
Sledi piće.
Budimo ozbiljne, ipak me mrze.
Seljaci, koji izgledaju kao zgnječeni krompiri, mrze me,
jebeno mi se rugaju. I znaš šta? -To te plaši?
Mrzim ih zbog toga, mogla bih da ih spržim od ljutnje. -Bože!
Ali nećemo o tome razmišljati, danas je dan za zabavu.
Stavimo glave jedna na drugu.
- Bukvalno, ali mi se sviđa. - Ovako glasi moja ideja.
Navodno rade na izumu koji se zove voz.
Napravimo same to, odemo kod Pugačova i... -Ubijemo ga?
Ne! To očekuju od nas. Zaustavimo se u svakom gradu,
igramo badminton i pričamo na zabavan način o prosvetiteljstvu.
I onda u svakom gradu popušiš jednom seljaku da im pokažemo da smo jednaki.
- I ja popušim nekom seljaku? - Mogu i ja. Možemo da se smenjujemo.
Ali problem je što voz još ne postoji. -Razumem.
Ali šta bismo mogle danas da uradimo u sudnici?
- Da, današnji dan je važniji. - Može nešto zabavno u sudnici.
- Festival predstava i ideja. - Da.
Svako mora reći neku šalu, plesati, unazad citirati Voltera
i jesti kumkvat jedan drugom iz usta. Nazvaćemo to...
Nekim jebenim imenom. -Festival istine, šale i pametnih ideja.
Sviđa mi se. -Obožavam kako si predana tome.
Gledaš u budućnost i znaš šta treba da uradiš. Neverovatna si, jebote!
Hvala ti. -Vidi me. Volim te, jebote. Promenila si me.
Bacila si staru Georginu na ulicu i ponovo me izgradila.
Zanimljivo, jednom si mi lizala picu.
- Nikad ne razmišljam o tome. - Ni ja.
Moram da se okupam. Smrdim kao da sam umrla od sifilisa usred leta.
Isto sam i ja pomislila. -Hajde da se okupamo, i neka zabava počne.
Biće to divan ručak bez kraja.
Biće igara i muzike. Trebaće nam ptice,
i pijedestal, i deserti, naravno, i...
VELIKA
ZABAVA
Čaj?
Gde je Georgina? -Ne znam. Morate mi pomoći s gđom Dimov.
Znate da privlačnost između nje i mene prevazilazi okvire naše klase.
Jednom ćemo rastrgnuti klase i našu odeću i imaćemo jedna drugu.
Malo sam zbunjen. Stajao sam.
Možda još uvek sanjam. -Treba mi pomoć da se zbližimo. Kakva je?
- Sanjao sam. Gde je Georgina? - Nema je cele noći. -Šta?
- Ne sanjam, zar ne? - Ne.
Šta voli? Da li bi trebalo da razotkrijem jednu dojku?
Šta? -Georgina. Možda da je za uvo gricnem, šta mislite?
Georgina. -Dragi. Slobodna si, Petra.
- Vama na usluzi. Uvek. - Poznat mi je taj podatak.
- Gde si bila? - S Katarinom.
- Je li dobro? Je li ti rekla? - Dobro je. I ne, nije mi rekla.
Jesi li dobro? -Ne, nisam. Kako da budem dobro bez njega? Kako?
Ne... -Ne znaš? Jer ne mogu da budem bez njega, jebote. Ne mogu.
- Grigore, dođi. - Ako me pipneš, istopiću se.
Šta sam ja na ovom svetu bez njega?
- On je... - Sve. Znam.
Stalno nas viđam kao decu u hodnicima. -O, bože!
- Nisi nikom rekao, zar ne? - Ne. Katarina je luda.
Mrzeće je ako im ne kaže, a sami otkriju. -Sigurno hoće.
Sranje. Kad god spavam, budim se nesiguran
i onda se setim ledene vode, njegovog lica.
Bože! Volela sam ga.
Znam.
Možda bi trebalo da odeš da vidiš Katarinu. -I tebe isto volim.
Sve što radim, radim za nas.
Pričekaj malo ovde.
Ovo se stvarno događa, zar ne?
Da, ali sve je u redu. Znam šta mi je činiti.
Da joj samo nisam rekao, jebote. Da nisam...
- Možda stvarno nisam bio veran. - Bio si. Voleo si ga, jebote.
- Bili smo srećni dok se nije pojavila. - Da.
Mrtav je.
One reči mi i dalje odzvanjaju u glavi.
Popij čaj.
- Šta da uradimo? - Možeš da spavaš.
Moram da vidim Marijel.
Pažljivo, dragi. Moraš da se odmaraš.
Je li Petar umro? -Ma šta... Prisluškuješ, kučko?
Moram da predvidim vaše potrebe. Prisluškivanje pomaže. Je li umro?
- Nije. -Ðavola nije! - Da nisi pisnula.
Sranje.
Jeste li dobro? Voleli ste ga.
Bila sam ljubomorna čuvši vaše stenjanje kad sam nosila kolač.
Petra, da si ćutala o ovome. Platiću ti.
- Iskustva su mi važnija. - Dobro.
Da?
Ovo je bilo stvarno fino, jebote. Znala sam da će biti.
Imamo dogovor.
Georgina, jebote!
Georgina!
Jebiga.
Leonora! Ne želim da budem ovde. I gde su svi?
I zašto ne radimo? Da li Rusija odjednom upravlja sama sobom?
Ako je tako, onda ide pravo u ponor.
Ne možemo to dozvoliti na dan zabave i briljantnosti!
Dobro jutro. -Dobro jutro. -Danas ćemo imati najzabavniji ručak.
- Arči! -Carice? - Svi smislite neku šalu!
Zašto su uhapsili učitelja laute?
Zato što je molovao prstima.
Razumete, mol, lauta... E jebi ga! Stvarno?
Kako obrezati Gruzijca?
Udarite mu sestru u vilicu!
Carice, moramo da popričamo o Pugačovu.
Smolni, neka šala, odmah.
Kako se zove čovek koji zviždi dok govori? Pizda.
I onda ga udarite u zube tako da može da se davi u krvi dok je guta.
Taj Smolni je stvarno problematičan.
Lutajuća carica koja se kupa! Baš divno!
Elizabet, hajde vic!
Šta je to crveno i providno, prekriveno cvećem, živi u moru,
hrani se samo planktonom i inćunima, menja boju po nahođenju,
može da ispušta otrov iz očiju i pravi buku kao frulica?
Bože! Ne znam.
Ne znam ni ja, ali biće divno kad saznamo.
Dalje!
- Kažu da će u podne održati govor. - I onda sledi: "Bum."
- Spusti taj jebeni pištolj, Maksime. - Rado bih to uradio. Gest naklonosti.
- Slatko, ali ne. - Možemo zajedno.
Uvučemo ih u unakrsnu paljbu. I onda: "Bum, bum, bum!" -Dođavola!
Bila bi to lepa uspomena, a nismo još ništa kao supružnici napravili.
Ja ću to uraditi. Ti ćeš čekati u kočiji.
- Šta? To je bila moja ideja. - Čuo si me. -Neverovatno.
Sjajno.
- Šta se događa? - Imaćemo najzabavniji ručak.
Elizabet, promenićemo diskurs na zabavan način, zaviti ideje u šarenilo.
- Jeste li dobro? -Delujete... - Inspirisano, to mi teče u venama.
Carice, moramo da popričamo o Pugačovu.
Pokrenuo sam pregovore i stavio je neke predloge na sto.
Ne valja pregovarati s teroristom koji je bio drzak, ali harizmatičan radnik.
Šta? -Rekla je da ne bi trebalo da pregovaramo s teroristima.
Gubiš sluh, Arči? Moj otac jeste, bilo je iritantno.
Svakog dana: "Dobro jutro, oče. Rekla sam, dobro jutro!"
Je li još nekom hladno? Smrzavam se.
Dobro jutro.
Izvinite. -Slobodno me pogledaj. To je samo neverovatno golo telo.
Sibir. Petrove, daj mi tri činjenice o Sibiru i jedan vic.
Tamo je hladno. Veoma hladno. Nezamislivo hladno.
Šta leti i nije dobro za zube?
- Leteća cigla. - Sjajno.
Pronašao sam Pugačova. Zbog toga sam uleteo.
Šta ste? -Našao je Pugačova. Mislim da je to rekao.
Vaš sluh, Arči. -U Tekovu je. Navodno se krije u nekoj crkvi.
Nečuveno.
Doći će do bičevanja i izopštenja zbog ovoga.
Zanimljiva informacija, ali uglavnom nebitna jer pripremam dogovor.
Okuplja ljude. Moji mogu stići za četiri sata.
Mislim da već imamo plan koji ne uključuje krvoproliće.
Carica mrzi krvoproliće. Poštedimo ruske živote, može?
Neka carica odluči. Imamo nekoliko opcija, sve je u našem planu. -Planu?
Ukratko: dovedemo ga živog, ili samo glavu u vreći, stavimo je u top
i ispalimo. Ima dobru vojsku pa će biti napeta borba.
- Bespotrebno krvoproliće. - Izgradio je vojsku.
Navodno je slatkorečiv. Očigledno je da gomilaju mrtve plemiće.
Često ih koriste za potpalu,
efikasna logika ako uzmemo u obzir kakva je trenutna zima.
- Uplašila si me. - Carice! -Peškir!
Ne mogu mokra da pričam o ovome.
Elizabet, neka Francuzi svoj dug otplaćuju umetninama. Zapiši to.
Svi napolje dok se carica odeva.
Pogledajte se. Zacrveneli ste se, željni ste, a pravite se da niste.
Ne pretvaram se, samo ne znam šta da kažem.
- Ne osećam ništa ispod struka. - Stvar je u tome da je vreme bitno.
Sad znam gde je, sutra možda neću.
Zato ćemo pregovarati jer nas u tome vreme ne ograničava.
- Osim ako ste plemić kog će zapaliti. - Sećam se da sam rekla da odete.
U vojsci niko ne zna za švedsku kampanju, moramo popričati.
Svi se jebeno čude tome. Zato moramo popričati.
Osvoji moju naklonost, imaš deset sekundi.
Lepi ste i zgodni.
Obe reči znače isto. Šta tačno želiš?
Šta god... -Odlučim? Želim? Šta god hoću? -Da.
Tapšite Borisu.
Hvala što si došao, Borise.
Takav vam život želi.
Mrzi Ruse, jebote. To je gola istina.
Poznavao sam jednu ženu, bila je lepa, pametna.
Jebena vatra koja može piti i družiti se s bilo kim,
rodila se s jebenom titulom, a oni su joj je samo tako oduzeli.
Odjednom je prekrivena govnima, vaškama, batinama,
s kurcem na licu, prima ga od svih.
I onda su je odjednom povukli nazad.
"Udovoljite nam, možete živeti."
I onda odjednom: "Ne, ne možete", i bace je nazad.
Smešno je kako zamišlja da je nezavisna od svih.
Živi u zabludi, jebote.
Ona je lutka.
Ono je što su oni napravili od nje.
Preplašena i ljuta žena, očajno traži odobravanje da može slobodno da diše.
A ja je volim, jebote. Zato što radi ono što svi radimo.
Ko nije jednom ušetao u sobu i pitao se: "Šta ako ih naljutim?"
Ili učinio to?
A ja sam pokušao sve to da promenim.
Ja, Petar, sin Petra Velikog.
Ali znate li šta sam nameravao da uradim?
Nameravao sam sve da promenim, a ona je to nanjušila. Znate šta?
Šta? -Želeo sam da oslobodim sve kmetove.
Da. Da.
I da ukinem sve poreze na trgovinu.
Bože, oslobodi ljude. Oslobodi nas naših okova.
Mozgovi su nam zarobljeni, jebote, kao i tela, prijatelji moji!
- Sjebi je! Sjebi je! - Petar!
Dovedite je!
Petar!
Sjebi je!
Ko želi da je sredi?
Sjebi je!
- Zdravo. -Baš si... - Vesela i uzbuđena.
Carica želi da prosvetiteljstvo otvorimo za neslaganje i satiru.
To će biti vaša uloga. Postavljate svoju predstavu.
Ne mogu. Pokazala sam je samo tebi. To je izdaja.
Vrlo smešna izdaja. -I dalje je izdaja. Tada sam bila ljuta.
Mislim da si prestroga prema sebi. To je poklon, odvij ga i pokaži.
Ne znam... -Katja, jesi li kukavica i laprdalo
koje će se pitati je li moglo da napravi promenu? -Isuse!
Želiš li u grobu da misliš: "Probala sam koji kurac, naučila devojke,
a moj prvi dar je umro u mom srcu kao vrabac u tegli." -Ona će...
Svideće joj se. Bila sam cele noći s njom. Želi agresivan diskurs.
Svideće joj se. Nazdraviće u tvoje ime.
Svi će te videti. Bićeš Molijer s pičkom.
To mi se sviđa. Molijer s pičkom.
Cela Rusija će te slaviti.
Spremi se.
Moje pitanje je koliko umetnosti je dosta? I da li nam treba još muzeja?
To nam, naravno, treba. Trebalo bi na turneju po regijama, inkognito.
- Jesi li dobro? - Odlično sam. Uzbuđena.
- Nešto ti se dogodilo. - Ja sam...
Bila sam ista takva kad god bi Petar Veliki otišao u borbu.
Bila sam vrlo rastrojena. Dala sam da se sklone sva vrata u zapadnom krilu,
jer sam mislila da kad se vrati neću gubiti vreme na otvaranje.
I nisam mogla da spavam. Plivala bih hiljade krugova u jezeru,
sve dok se ne bih srušila na klupi, bez daha, u grčevima, puna pijavica,
i morali su da me nose nazad u dvor.
Da.
Mislim da bi to moglo biti to, čak sam ga mrtvog zamišljala.
Stalno bih to radila. Zamišljala bih da je umro u bici, na putu,
- bilo gde. Proganjalo me je to. - Da, ali to nije bila istina. -Ne.
Ne! Srce ti se kovitla i pomuti ti razum, to je najgore. -Da.
Mislim da mi je zato i hladno.
Moramo da se zabavimo. Hajde da se zabavimo.
Šta to radite? Ručak je.
Stavila sam grožđe u kosu, probaj.
Kiselo, baš kao i ti.
Šta je sad? S teroristima ne treba pregovarati. Dogovorili smo se.
Ako pokažem podršku, izgledaće kao da se udružujemo.
- I ruke ti ostaju čiste. - Tako nekako.
Ako želiš da ti nosim vodu, nemoj probušiti kantu.
Arči, moraš to da okončaš, izgleda da izmiče kontroli.
Sad!
Dobro došli na festival zabave, istine i čudesnih ideja.
Oslobodite ptice.
Oslobodimo naše ideje, ubijmo one loše i neka samo dobre polete.
Takođe, shvatite da je ovo vizuelna metafora te ideje.
Svako neka kaže jedan vic, prosvetiteljstvo je zabavno.
Medved ušeta u krčmu i kaže: "Želeo bih...
Votku." Konobar pita: "Čemu duga pauza?" "Takav sam rođen!"
Ljupko i neočekivano.
O čemu moja bivša žena razmišlja kad se jebe s novim ljubavnikom?
Nadam se, o tome koliko mi nedostaje i da smo imali nešto posebno.
Šta je plavo, hladno i dobro u krevetu?
Mrtav seljak!
Polo!
- Marko. - Polo.
- Marko! - Polo!
Je li ona dobro? -Petar ratuje. Strah se različito manifestuje.
Marko! -Ovo iznenadno prijateljstvo izgleda zapanjujuće.
Stvarno.
Zašto nosiš odeću za sva četiri godišnja doba? -Mnogo mi je hladno
- i sve mi je hladnije. - Jesi li bila kod Vinodela?
Osećam da je nešto dublje. Nije samo strah.
Ali ne znam šta.
Telo, kakva čudna stvar. Nemamo kontrolu nad sopstvenom kočijom.
Začas bi nas odvelo u jarak.
U pravu si.
Telo ima odgovore pre nego što um postavi pitanja.
Fizička pitanja mrzim, iskreno.
- Marko! - Polo!
Baš mi je žao. Refleksi.
Valjda sam sad ja na redu.
Jesi li obavila? U oko, kao što sam rekao? -Nisam mogla. -Šta?
Slušala sam šta govori i sa mnogo toga... sam se složila, jebote.
Došla sam da ubijem nekog ko mi ništa nije kriv
jer se moram dopasti carici inače sam sjebana.
Vratimo se na poslednji deo rečenice i ubaci mene jer smo oboje sjebani.
- Maksime, neću to da uradim. - Marijel, imali smo plan.
Novi plan. Arčijev plan se ostvaruje.
Arči će sve srediti i mi ćemo se izvući iz toga. On je stručnjak za to.
Kakvo razočaranje.
- Hajdemo kući. - Moram da piškim.
- Zašto nisi išao dok sam bila unutra? - Rekla si da ostanem ovde,
a za razliku od tebe, meni se može verovati u ovom partnerstvu.
Arči, moramo se boriti zajedničkim snagama.
Započeću pregovore i savetovati protiv krvožednog ludila vojske.
- Ali kako da prestanu da me mrze? - Pokažite snagu.
- Zar se šunjate? - Samo znam kad sam negde potreban.
Oduvek. Jednom sam išao, ne znajući zašto, preko dva polja i potoka,
stao sam ispod drveta, čuo žubor, video devojku kako pada i uhvatio je.
- Fascinantno. Kako se zvala? - Olga. -Vrsta drveta? -Hrast.
Možemo li jednostavno ispregovarati miran dogovor?
Nije samo on u pitanju, nego cela njegova vojska.
Koja umire posle njegovog nestanka i navodne smrti.
- Suprotnost Isusove priče. - Ljudi vole mučenike.
Jovanka Orleanka. Sestra i ja smo se preobukle u nju i zapalile se.
- Prava vatra? -Možemo li prestati? - Da li vičeš zato što si gluv?
Nisam gluv.
- I imam rešenje. - Imam i ja.
Petrov steže obruč oko njega, Arči pregovara,
ako pođe naopako, Petrov počinje rat, ako dobro krene,
Petrovljevi ljudi svima dele rublje s mojim imenom.
Dobar plan.
Kad si napolju i gomila te gleda, ta jebena energetska sila.
Bio sam u borbi i ta energija se oseća kao talasi mržnje i straha,
ali ovo je jebena ljubav i golica jebenu kožu,
i onda iz mene izlaze reči i ideje koji se nikad nisam setio
i tačne su i istinite i...
Jebiga. Bože, ovo je dobro!
Sjajna si.
Volim vas, care Petre.
I ja tebe volim, jebote. Svilenkasta usta, jebote, dobro odigrano.
Pugačov, pretpostavljam.
Ne, ne krešem male dečake, to je pravilo.
Zbogom, gospodine. Neka vam je put u pakao brz i vatren.
- Vozaču! Idemo! -Šta je, Maksime? - Upucao sam ga. Bilo je maksimastično!
Zajebavaš me? -Muškarac mora ponekad uzeti stvar u svoje ruke. Nema na čemu.
Vozaču, idemo!
Ti jebeni ljudi!
Carice, Katja je napisala predstavu.
- Ura! Volim predstave! - Nisam sigurna za ovo.
Biće zabavno. -Ne znamo kakva je. Znam samo da je o vama.
O meni? Ura! Zavoleće me.
Hoćemo li da gledamo predstavu?
Nekad nismo mogle zamisliti da pišemo predstave. Zahvalimo našoj carici.
Seljaci, treba mi stolica.
Moram da vam ispričam priču. Ja sam pripovedač.
Posle dolaska u Rusiju.
Rusija.
U srcu mi gori. Vidim njeno zlatno obećanje.
O, moja nova žena.
Donosim prosvetiteljstvo.
I svilena usta. Odlično. Brže.
Volter!
Didro!
Monteskje!
Upravo sam popušila Monteskjeu!
Da prekinem? Izgledaće loše, ali...
Moram preuzeti ovu zemlju i njene jadne ljude.
Oslobodiću seljake i biće mi zahvalni i voleće me.
- Ko ste vi? - Zdravo, ja sam Leo.
Imam breskvu i laku predigru.
Ja sam Orlo, hajde da promenimo ovu zemlju.
Možemo oboje. Rešiti se ove zemlje i izgraditi novu.
Volim te, Leo.
Pa?
- Mogu li to da uzmem? - Naravno, volim te.
Stavi mi krunu na glavu i svoj jezik u moju pičku.
Krunišem se kao Katarina Obećanje Ludom Radovanje.
Imam mnogo posla. Treba nam puna pažnja bez uzmicanja.
O jebote, da! Liži mi pičku. Sloboda kmetovima.
Ja sam Katarina Obećanje Ludom Radovanje.
Došla sam da vas spasem. Kao prvo, budite bolji.
Ura! Čitajte knjige, složite se sa mnom,
budite se sa činjenicom da ste obična govna,
ali velikodušni u srcu i spremni za rast.
Mislim da moramo imati konkretnije planove. -Ko si ti ono?
Orlo!
Gde je nestao?
Za Rusiju. Jašemo zajedno u budućnost.
Nemoj reći "ne", nego recite "da"!
Plešite svi, sve dok ne povraćate.
Sjajno, niko ne može otići s plesnog podijuma dok ne povraća.
Bože, osećam se malo...
Rekla vam je da plešete, debili, pa plešite onda.
Pusti me! -Mnogo sam, mnogo ljuta na tebe.
- Sve je u redu? - Tiho. -Otključaj ga.
A ti idi dole i možeš ljudima reći za Petra.
Sad odmah? Mislila sam da ne smem. -Život se menja.
Treba mi nešto. -Kako bi bilo da te prebijem? -Mogu li da budem gola?
Može, samo nestani.
Dobro ste, dobro ste.
- Ma odjebi! -Tatjana, probaj... - Razumem. -Drugarica s caricom.
Uvek ciljaš na vrh.
Prvo si iskoristila Petra, sad i Katarinu.
Htela sam da te pitam jesi li čula trač, ali odjebi. -Koji? -Georgina.
Reci mi. Ne obaziri se na nju. Događa se nešto čudno, je li?
Širi se trač da je Petar umro na putu do Švedske.
- Šta? - Umro. Udavio se ili tako nešto.
- A ona to zna i ne želi da nam kaže. - Čudno se ponaša. -Da.
Ne znam, samo sam se pitala jeste li čuli. -Ne.
Nemojte nikom da kažete, jer će biti sranja.
I ne ponaša se čudno. Što je bolje znate, to više shvatate da je luda.
- Bojim se šta bi mogla da uradi. - Zašto nam ne bi rekla?
Možda se nije udavio, Arkadi. Možda ga je ubila.
- Ne može biti mrtav, jebote. - Zadržite to za sebe, mrzim tračeve.
- Šta je s vama? Ja se baš zabavljam! - Jesi li čuo šta se priča?
- Sve se vrti. - Znam.
- Odjebi tu Katju. Moraš je ubiti. -Šta? - Neke granice se ne prelaze.
Neću to dozvoliti. Odrubi joj glavu pre deserta.
Sećam se glava kad sam prvi put došla.
Katarina, napala je tvoju vladavinu, moraš reagovati. Ne daj da te ponize.
To je ono što radi Pugačov. Ne na tvom dvoru. Moraš uzvratiti.
Rekla sam da mogu da kažu istinu. Progresivci bi me mrzeli, izdaću ih.
Da, verovatno bi. Toga se nisam setila.
Tako si pametna. Zato si, valjda, postala carica.
Zašto si ovde? -Ovde sam jer sam ti drugarica.
- Pre nisi bila. - Sad jesam.
Vidiš to, zar ne?
Da.
Još jedan mali problem je taj što se tračevi o Petrovoj smrti šire dvorom.
Šta? -Da je zajedno s konjem propao kroz led na jezeru
i udavio se, jebote,
a ti si to videla i nisi nikom rekla.
Moraš ustati i reći im da je to laž.
Zato što jeste, zar ne?
Ne, to nije istina, to nije istina, nije istina.
Pozdrav. Da dođem kasnije?
Potpišimo ovo. Preklinjem vas, što je dramatična reč za "završite to".
Pristanite na jednu Crkvu i on će napustiti svoje stado i državu.
Nemaju koga da prate, vratiće se nama. -Dobro. Hvala, Arči.
Naučili ste lekciju. Kontrola je sve u Rusiji, a imaju je Crkva i carica.
Da li verujete u vizije?
To mi je u opisu posla.
Nešto juri na mene i ubiće me ako dođe ovamo.
Dobro veče.
Ne bih samo ovako uleteo jer verujem da maniri krase naše društvo.
Međutim, kad Pugačova upuca najotmeniji muškarac u kraljevstvu,
znameniti Maksim Ilič Vaskovi, može mu se progledati kroz prste.
- Ti si... - Upucao Pugačova.
Molio je za život, ali sam se nasmešio i upucao ga u oko.
- Tako da je lažni Petar mrtav. - Jebiga.
- Lažni Petar je mrtav. - Jebeno mrtav.
Stavljam vam pod noge dar odanosti.
Mislim da ćete uživati u pogledu na moje cipele kad se sagnete.
Pugačov je mrtav. Taj Petar je mrtav.
Da, da, sad razumem.
Maksime. -Bog me blagoslovio, Arči. Mislim da to sad svi možemo videti.
Sranje. Jesi li dobro? -Pokušao sam glavom da otvorim vrata.
Šta se događa, kog vraga? Zašto si bio zaključan? -Gde si bila?
- Ne znam. Posao oko venčanja. - Dobro.
Šta se desilo? -Petar je bio na konju i propao je kroz jebeni led.
Šta? -Jer je Hugo pička, a Petar Veliki nije hteo da ga ostavi,
ja sam bio nelojalan, ali ne stvarno, ali je mrtav, pa sam ipak bio nešto.
- Nije uspelo na kraju. - O čemu pričaš?
Gledao je u mene, pružio sam mu ruku, ali konj ga je povukao
i izgledao je nekako zbunjeno i pomalo sjebano.
- Petar je... šta to govoriš? - Da je mrtav.
Prijatelj mi je mrtav.
- Jebote. - Da, jebote.
I Katarina je to videla? -Da, ali je luda. Ne da mi da ikom kažem.
- Ali to se stvarno desilo? - Da. Lepše mi je bilo u nesvesti.
Da, samo se odmaraj, dragi.
Odmaraj se samo.
Katja, stani na postolje.
Baš slatka predstava.
Baš zajedljivo prema meni i mojim osećanjima.
I baš je smešno gledati kako te jebe konj u dupe.
I kako se svima dopala. Zato mi je sinula ideja.
- U provinciji bi trebalo da je vide. - Je li?
Sredila sam ti odlazak u Sibir na produženi književni boravak.
Sibir? -Uzmi kaput i kapu. Ura! -Ura!
I još nešto, smešan trač se širi po dvoru. -Da je Petar mrtav.
- I lažete nas o tome. - Nije mrtav.
Pugačov je mrtav. A pošto se pretvarao da je Petar
i Maksim ga je ubio, normalno je da su se ljudi zbunili.
Tako da je Pugačov mrtav, ne Petar.
Pugačov, ne Petar. Desert?
- Petar nije mrtav? - Ne. Deserti!
Carice, večeras imamo poseban desert.
Car Petar i ja smo radili na slanim desertima.
Hteo bih da otkrijem prvi. Slani mus od karamela s pralinom od lešnika
i majčinom dušicom.
Bilo je vrlo uzbudljivo, šteta što nije ovde da vidi.
Slano.
Jesam ti rekao da sam probao slani desert? Žan-Pjer eksperimentiše.
Ludo, ali ipak genijalno.
Javiću ti kad budemo gotovi. Volim te.
Celim jebenim srcem i telom i duhom koji me pokreće. Svime.
Morate ispuniti tu čast.
Neverovatno, zar ne?
Mrtav je!
Mrtav je, jebote!
MEDIATRANSLATIONS