Incredibil!
Sunt, într-adevăr. Care-i scorul?
427 la 309.
- Cine are scorul mai mare? - Nu-mi mai amintesc.
Îmi place jocul ăsta. E foarte distractiv.
- Ar trebui să ne distrăm mai mult. - De acord!
Distracţia e distractivă şi surprinzătoare.
Tu eşti surprinzătoare. N-aveam idee că eşti distractivă.
Idem.
Mereu te-am considerat o zdreanţă îngrozitoare.
Dar acum ne-am cunoscut mai bine. Mi se pare formidabil şi nemaipomenit.
Ne-am distrat pe cinste! În plus...
Dumnezeule! Îmi trec o mulţime de gânduri prin minte.
Ţi se citeşte pe chip.
Îmi închipui că sunt ca nişte gloanţe care-ţi străpung mintea.
- Aşa simt că e. - Din fericire, e doar o metaforă.
Ce-ar fi dacă iluminismul ar fi distractiv? Ideile...
M-ai dat pe spate! E genial!
Curtenilor li se pare plictisitor, ţăranii nu pricep noţiunea.
Negustorii... Cine ştie la ce se gândesc jigodiile alea lacome?
Dacă li s-ar părea distractiv, poate că ar privi cu alţi ochi acest concept.
- Şi m-ar considera distractivă. - Şi nu te-ar mai urî.
Nu mă urăsc.
Te-am păcălit!
Ce distractiv!
Să bem!
Dacă e să vorbim serios,
lumea chiar mă urăşte.
Ţăranii cu faţa de cartof strivit mă urăsc.
Îşi fac de cap cu păpuşi care-mi seamănă, aţâţaţi de Pugacev.
- Şi ştii ceva? - Te sperie?
Îi urăsc din tot sufletul.
I-aş putea fierbe de vii în furia mea.
Vai de mine!
Dar nu mă voi gândi azi la asta fiindcă azi ne vom distra.
Haide să ne unim capetele!
Te refereai la propriu, dar mi place.
Iată ideea mea.
Cică se inventează un obiect care se numeşte tren.
Construim unul, mergem în regiunea în care se ascunde Pugacev şi...
- Îl omorâm? - Nu!
Asta se aşteaptă să facem.
Facem oprire în fiecare oraş, jucăm badminton
şi discutăm despre iluminism în stilul nostru distractiv.
Apoi o să sugi mădularul câte unui ţăran din fiecare oraş
ca să le arătăm că nu-i considerăm inferiori.
- Să sug mădularele ţăranilor? - Pot s-o fac şi eu. Facem cu schimbul.
Cu trenul e problematică treaba. Încă nu există.
Am priceput. Ce am putea face astăzi la curte?
Aşa-i. Ziua de azi e mai importantă.
Ce-ar fi să organizăm o zi a distracţiei la curte, plină de jocuri şi de idei?
Da! Toţi trebuie să zică bancuri, să danseze, să-l citeze pe Voltaire
şi să mănânce kumquat unul din gura celuilalt.
O să-i spunem... Trebuie să găsim un nume irezistibil.
Festivalul adevărului, al glumelor, al ideilor incredibil de ingenioase!
- Îmi place la nebunie! - Mă bucur că eşti implicată.
Te concentrezi doar pe viitor şi pe ceea ce ai de făcut.
Eşti incredibil de uluitoare!
Mulţumesc.
Uită-te la mine! Te iubesc la nebunie! M-ai schimbat!
Ai stârpit-o pe vechea George.
Ai scăpat de trupul şi de mintea ei docilă şi ai creat o nouă fiinţă!
Nu-i aşa că-i amuzant că mi-ai lins păsărica mai demult?
- Nu m-am gândit vreodată la asta. - Nici eu.
Dumnezeule...
Trebuie să mă spăl. Put ca un ţăran care a murit de sifilis
şi a fost îngropat într-un bou, în mijlocul verii.
Şi eu cred acelaşi lucru despre mine.
Haide să ne îmbăiem şi să dăm frâu liber distracţiei.
Vom servi un prânz nemaipomenit, care n-o să înceteze.
Vom avea parte de jocuri şi de muzică.
Vom avea nevoie de păsări, de un piedestal, de deserturi...
ECATERINA
O POVESTE ADEVĂRATĂ, PE ALOCURI
DISTRACŢIE
Ceai?
- Unde-i Georgina? - Nu ştiu.
Am nevoie de ajutor cu madam Dimov.
Ştii că există o atracţie mistuitoare între noi două,
care depăşeşte graniţele claselor sociale.
Într-o bună zi, vom sfâşia hainele de pe noi şi ne vom desfăta una cu cealaltă.
Sunt puţin confuz. Visam...
- Poate că încă visez. - Ajută-mă să depăşesc acele graniţe.
Ce-i place? Care-i pasiunea ei?
Am avut un vis. Unde-i George?
- A fost plecată toată noaptea. - Ce?
- Nu visez, nu-i aşa? - Nu.
Cum este ea? Să-i arăt un sân?
- Ce? - Georgina.
Mă gândeam s-o muşc de ureche. Ce crezi?
- George. - Dragul meu!
- Poţi pleca, Petra. - O să fac orice-mi ceri. Orice.
Ştiu deja asta.
- Pe unde ai umblat? - Am stat cu Ecaterina.
- Este bine? Ţi-a zis? - Este bine. Nu mi-a zis nimic.
- Tu eşti bine? - Nu, nu sunt.
- Cum o să mă descurc fără el? Cum? - Nu...
Nu ştii? N-ai cum să ştii. Nu pot să trăiesc fără el!
- Grigor, treci încoace! - Nu mă atinge! O să mă topesc.
Ce sunt eu pe lumea asta fără el?
- El este... - Totul!
Ştiu.
- Fugeam pe holuri în copilărie... - Isuse...
- N-ai spus nimănui, nu-i aşa? - Nu!
Ecaterina e nebună.
O s-o urască dacă o să afle că nu le-a spus.
- Într-adevăr. - La dracu'!
După ce adorm, mă trezesc şovăitor.
Şi îmi amintesc apa rece ca gheaţa şi chipul său.
Dumnezeule! L-am iubit.
Ştiu.
Cred c-ar fi bine să văd ce face Ecaterina.
Te iubesc şi pe tine!
Orice fac, o fac pentru noi.
Aşteaptă un minut!
E adevărat, nu-i aşa?
Da, însă este în regulă.
Ştiu ce e de făcut.
Dacă nu i-aş fi spus...
- Poate că nu i-am fost loial. - Nu-i adevărat! L-ai iubit!
- Am fost fericiţi până să apară ea. - Aşa-i.
E mort.
Astea sunt cuvintele care-mi răsună în minte.
Bea-ţi ceaiul!
Ce ne facem?
Poţi dormi.
Trebuie s-o văd pe Marial.
Ai grijă, dragul meu! Trebuie să te odihneşti.
- Petru este mort? - La dracu'!
Stricată băgăcioasă!
Trebuie să-ţi anticipez fiecare nevoie. Mă ajută dacă trag cu urechea.
- E mort? - Nu.
- Ba este mort! - Să nu spui niciun cuvânt!
Fir-ar să fie!
Credeam... Eşti bine?
L-ai iubit.
Îl invidiam când te auzeam gemând sub el, în timp ce-i aduceam prăjituri.
Petra, trebuie să-ţi ţii gura.
O să te plătesc.
Preţuiesc mai mult experienţele.
Bine.
Eşti mulţumită?
A fost al naibii de plăcut.
- Ştiam că aşa avea să fie. - Avem o înţelegere.
Ce naiba, George?
George!
La dracu'!
Leonora, nu vreau să stau aici!
Unde-i toată lumea? De ce nu munceşte nimeni?
Dintr-odată, Rusia n-are nevoie de conducător?
Dacă da, sigur se duce naibii, cum e de aşteptat.
Să nu ne gândim la asta într-o zi dedicată distracţiei şi genialităţii!
'Neaţa!
Azi vom avea parte de cel mai distractiv prânz.
- Patri. - Majestate?
Vreau să spună fiecare câte o glumă!
De ce a fost arestat profesorul de lăută?
Fiindcă a pus degetul pe un minor.
A cântat în acorduri minore, iar minor mai înseamnă... Drăcie! Pe bune?
Cum îi faci circumcizie unui georgian?
Îi loveşti sora peste gură.
Majestate, trebuie să discutăm despre Pugacev.
Smolni, spune imediat o glumă!
Cum se numeşte un bărbat care fluieră când vorbeşte? O zdreanţă.
Când îi spargi dinţii,
auzi doar gâlgâiri, în timp ce-şi înghite propriul sânge.
Smolni e un individ foarte ciudat.
Împărăteasa se plimbă în timp ce se îmbăiază. Ce minunăţie!
Elisabeta, spune un banc!
Ce este roşu, dar transparent,
acoperit cu flori, locuieşte în mare, mănâncă doar plancton şi anşoa,
vorbeşte păsăreasca, îşi poate schimba culoarea după bunul plac,
poate elimina otrava prin ochi şi face ca un mic flaut?
Dumnezeule... Nu ştiu.
Nici eu, ar fi incredibil dacă am găsi acea creatură.
Mergeţi mai departe!
Va ţine un discurs în amfiteatru la ora prânzului.
- Şi apoi îl găurim! - Lasă arma jos, Maxim.
Aş vrea s-o fac. Ar fi un gest de afecţiune.
- E drăguţ, dar nu. - O putem face împreună.
L-am putea prinde într-un schimb de focuri şi...
Drăcia naibii...
Ar fi o amintire plăcută.
N-am făcut multe lucruri împreună de când ne-am căsătorit.
Eu o s-o fac.
- Tu o să aştepţi în trăsură. - Ce? Dar a fost ideea mea!
- M-ai auzit. - De necrezut...
Minunat!
Ce se-ntâmplă?
Vom avea parte de cel mai distractiv prânz.
Elisabeta, vom reinventa dialogul într-o manieră distractivă,
îmbrăcând ideile în fericire şi hârtie lucioasă.
- Te simţi bine? - Pari puţin...
Plină de inspiraţie. Ideile îmi curg prin vene.
Majestate, trebuie să discutăm despre Pugacev.
Am început negocierile, iar el a avut câteva cerinţe.
N-ar trebui să negociem cu terorişti
care au fost slujbaşi neobrăzaţi, dar carismatici.
Poftim?
A zis că n-ar trebui să negociem cu teroriştii.
Începi să-ţi pierzi auzul, Patri? Tata a păţit asta. Era foarte enervant.
În fiecare zi trebuia să repet totul cu el.
- Nu vă este frig? Mor de frig. - Bună dimineaţa!
Iertare.
Te poţi uita la mine. Vei vedea doar un trup gol şi uluitor.
Siberia. Petrov, vreau să-mi spui trei lucruri despre Siberia şi o glumă.
Acolo e frig, foarte frig, nemaipomenit de frig.
Ce este roşie şi nu-i bună pentru dinţi?
- O cărămidă zburătoare. - Minunat!
L-am găsit pe Pugacev. Am venit imediat ca să-ţi dau vestea.
Ce ai făcut?
Cred c-a zis că l-a găsit pe Pugacev.
Îţi pierzi auzul, Patri!
E în Tekov. Se pare că se ascunde într-o biserică.
Este...
Scandalos!
Se va lăsa cu biciuiri şi cu excomunicări.
E o informaţie interesantă,
dar irelevantă, fiindcă am pregătit o înţelegere.
Am aflat că ţine azi un discurs. Pot avea soldaţi acolo în patru ore.
Cred că avem un plan care nu implică vărsări de sânge.
Împărăteasa urăşte vărsările de sânge.
- Haide să cruţăm vieţile ruşilor, bine? - Împărăteasa va decide asta.
Am venit cu câteva posibile variante.
Aveţi un plan?
Pe scurt, îl prindem viu
sau îi aducem ţeasta într-un sac, o băgăm într-un tun şi ne facem de cap.
A adunat destui simpatizanţi. O să ne dea puţin de furcă.
- N-are rost o vărsare de sânge. - Şi-a strâns o armată.
Se pare că ştie să capteze atenţia oamenilor.
Adună boieri morţi ca pe surcele.
Chiar îi foloseşte pe post de surcele.
Având în vedere iarna pe care o îndurăm,
mi se pare o gândire eficientă.
M-aţi speriat!
- Majestate! - Prosopul!
Nu pot fi udă în timpul unei discuţii importante.
Elisabeta, francezii ar trebui să-şi achite datoriile în opere de artă.
- Notează undeva! - Ieşiţi ca să se-mbrace împărăteasa.
Uitaţi-vă la voi! Sunteţi mistuiţi de o dorinţă arzătoare şi normală,
dar vă prefaceţi că nu-i aşa.
Nu mă prefac, dar nu ştiam cum să-mi exprim sentimentele.
- Nu mă-ncearcă nimic dincolo de talie. - Timpul este foarte important.
S-ar putea ca mâine să nu-l mai găsim unde ştiam că este.
De aia plănuim să negociem cu el.
Planul nostru nu are un termen-limită.
Asta dacă nu eşti un boier care urmează să fie ars.
Parcă v-am spus să ieşiţi!
Am vrea să vorbim despre campania din Suedia,
fiindcă armata nu ştie nimic de asta. Cu toţii sunt şocaţi.
Aş vrea să aflu totul despre subiectul ăla.
Ai zece secunde la dispoziţie ca să-mi câştigi bunăvoinţa.
Eşti chipeş şi frumos.
E doar un sinonim pentru "chipeş". Ce vrei?
- Fă orice... - Decid? Doresc? Să-mi fac moftul?
Da.
Ridicaţi-vă şi aplaudaţi-l pe Boris!
Mersi că ai urcat pe scenă, Boris.
Aşa vrea să trăiţi.
Urăşte ruşii. Ăsta-i crudul adevăr.
- Aşa-i! - E adevărat!
Am cunoscut o femeie.
Frumoasă, deşteaptă,
foarte pasională, care ţinea la băutură şi se putea bate cu oricine.
S-a născut cu titlu de nobil, dar au lăsat-o fără el.
S-a trezit brusc murdară, cu păduchi,
abuzată, batjocorită ocazional, victimă permanentă.
Dintr-odată au ridicat-o din nou la putere.
"Dacă ne faci pe plac, poţi trăi."
Apoi îi spun că nu se poate şi o aruncă înapoi în mizerie.
Ironia este că ea se consideră spirit independent.
Se amăgeşte.
E doar o marionetă.
Este creaţia lor.
A devenit o femeie speriată, furioasă, disperată după aprobare
pentru o gură de libertate.
Şi vă spun sincer c-o iubesc.
Fiindcă ea este ca noi toţi.
Cine n-a pătruns într-o încăpere, întrebându-se:
"Dacă o să-i nemulţumesc? Oare i-am nemulţumit vreodată?"
Am vrut să schimb toate astea.
Eu, Petru,
fiul lui Petru cel Mare!
Ştiţi ce aveam de gând să fac?
Aveam de gând să schimb totul, iar ea a simţit asta.
- Ştiţi ce aveam de gând să fac? - Ce anume?
Voiam să ofer libertate tuturor şerbilor.
Da. Voiam să elimin taxele pentru negustori.
Voiam să-i eliberez pe oameni. Voiam să rup lanţurile sclaviei.
Creierele şi trupurile ne sunt prinse în capcană, dragi prieteni!
Petru! Petru! Petru!
Petru! Petru!
Aduceţi-o pe scenă!
Petru! Petru! Petru!
Jos cu ea! Jos cu ea!
Jos cu ea!
Cine vrea s-o sfâşie?
Să-i facem felul!
Bună!
- Pari foarte... - Plină de energie şi entuziasmată.
Împărăteasa plănuieşte să schimbe felul în care este abordat iluminismul.
Vrea să dea cale liberă disidenţelor şi satirelor.
Pentru asta avem nevoie de tine. Azi îţi vei pune piesa în scenă!
Nu pot face asta. Doar tu ai văzut-o.
E un act de trădare!
- E un act de trădare amuzant. - Dar tot e un act de trădare.
- Eram furioasă când am scris piesa. - Cred că eşti prea dură cu tine.
Este un cadou pe care trebuie să-l împărtăşeşti cu restul lumii.
Nu ştiu. Nu...
Katya, eşti o laşă care îndrugă numai baliverne, care o să moară
întrebându-se dacă a contat pe lumea asta?
- Isuse! - Cum vrei să rămâi în istorie?
Drept femeia care a gustat câteva mădulare, care a educat nişte fete,
în timp ce adevăratul har s-a stins în sufletul tău ca o vrabie în colivie?
- Ea n-o să... - O să-i placă la nebunie.
Am stat cu ea toată noaptea. Am judecat-o greşit.
Vrea să audă un discurs agresiv. O să adore piesa.
Numele tău o să fie pe buzele tuturor. Te vei face remarcată.
Vei fi varianta lui Moliere, dar cu păsărică.
Îmi place cum sună. Moliere cu păsărică.
Numele tău va răsuna în toată Rusia.
Pregăteşte piesa.
Mă întreb câte opere de artă sunt îndeajuns.
Avem nevoie de mai multe muzee? Bineînţeles că da.
Ar trebui să mă plimb prin toate regiunile, deghizată.
Te simţi bine?
Mă simt incredibil. Abia aştept ziua de azi.
Pare să te fi apucat ceva.
Sunt...
Şi eu eram la fel când Petru cel Mare pleca la luptă.
Eram greu de stăpânit.
Am cerut ca toate uşile să fie scoase din aripa de vest.
Am crezut că, atunci când avea să vină,
n-aveam să fiu încetinită de deschiderea uşilor.
Nu puteam să dorm.
Înotam mult în lac,
până când aveam să mă prăbuşesc pe mal,
rămasă fără suflare, cu dureri insuportabile şi plină de lipitori.
Servitorii trebuiau să mă care înapoi la palat.
Am înţeles.
Cred că asta ar fi problema.
Mi-am imaginat că e mort.
Şi eu făceam asta tot timpul.
Mi-l imaginam mort pe câmpul de luptă, pe drum, peste tot.
Imaginile alea mă bântuiau!
- Da, dar nu erau adevărate. - Nu!
Este îngrozitor când mintea îţi este întunecată de poftele inimii.
Aşa-i.
Cred că de aia îmi este aşa de frig.
Trebuie să ne distrăm. Haide să ne distrăm!
Ce faceţi? Trebuie să servim prânzul!
Mi-am pus struguri în păr. Gustaţi!
Este acrişor, ca tine.
Ce naiba se-ntâmplă?
"N-ar trebui să negociem cu teroriştii"? Credeam că aveam o înţelegere.
Nu pot să sprijin ideea asta. Am da impresia că suntem aliaţi.
- Vrei să-ţi păstrezi mâinile curate. - Cam aşa ceva.
Dacă vrei să te ajut, nu mă înjunghia pe la spate.
Patri, trebuie să-i pui capăt. Situaţia pare să scape de sub control.
Acum!
Bun-venit la Festivalul distracţiei, al adevărului, al ideilor uluitoare!
Eliberează păsările!
Haideţi să dăm frâu liber ideilor şi să le ucidem pe cele proaste,
lăsând doar ideile bune să zboare nestânjenite.
Asta a fost o metaforă vizuală a ceea ce am zis adineauri.
Să spună fiecare câte o glumă. Iluminismul poate fi distractiv.
Un urs intră într-o tavernă şi spune: "Aş vrea o... vodcă."
Barmanul întreabă: "De ce-ai luat o pauză aşa de lungă?"
"Fiindcă vreau să hibernez."
Adorabil şi neaşteptat.
La ce se gândeşte fosta mea soţie când şi-o trage cu noul ei amant?
Sper că se gândeşte că-i duc dorul şi c-am avut o relaţie specială.
Ce-i albastru, rece şi bun la pat?
Un ţăran mort!
Polo!
- Marco! - Polo!
Se simte bine?
Petru este pe câmpul de luptă. Teama se poate manifesta în căi bizare.
Marco!
- Noua ei prietenie este surprinzătoare. - Într-adevăr.
De ce porţi atâtea straturi de haine?
Îmi e foarte frig. Mi-e din ce în ce mai frig.
- Ai fost la Vinodel? - Nu cred că-i aşa de simplu.
Nu-i doar teama.
Nu ştiu ce m-a apucat.
Corpul omenesc e foarte straniu.
Nu avem control asupra acestei trăsuri,
dar ne poate lăsa baltă în orice moment.
Ai dreptate.
Corpul oferă răspunsuri la întrebări pe care mintea încă nu le ştie.
Sincer să fiu, misterele corpului mă înfioară.
- Marco! - Polo!
Îmi pare rău. A fost din reflex.
Se pare c-am fost prinsă.
L-ai împuşcat în ochi, aşa cum ţi-am zis?
- N-am putut s-o fac. - Ce?
I-am ascultat discursul. Sunt de acord cu multe din ceea ce a zis.
Am venit ca să ucid un om care nu mi-a făcut niciun rău
ca împărăteasa să mă placă şi să nu dau de naiba?
Haide să ne concentrăm pe ultima jumătate a frazei.
Pune-mă şi pe mine la socoteală. Amândoi o să dăm de naiba.
- Maxim, n-am de gând s-o fac. - Marial, avem un plan.
Am un nou plan. Planul lui Patri o să dea roade.
Patri o să se ocupe de toate, iar noi ne retragem din afacerea asta.
- Se pricepe la aşa ceva. - E foarte dezamăgitor.
Haide să mergem acasă.
Trebuie să mă uşurez.
De ce n-ai făcut-o cât am fost plecată?
Ai zis să rămân în trăsură. Spre deosebire de tine,
eu sunt un partener în ale cărui cuvinte te poţi încrede.
Patri, trebuie să ne punem capetele la contribuţie.
Voi începe negocierile
şi te sfătuiesc să nu apelezi la dorinţa de vărsare de sânge.
- Cum să-i fac să nu mă urască? - Printr-o demonstraţie de forţă.
Stai la pândă?
Simt când trebuie să fiu undeva anume. Mereu am simţit asta.
Mai demult, am traversat două câmpii şi un râu, fără să ştiu de ce.
M-am oprit sub un copac şi am auzit un zgomot.
Când am privit în sus, o fată mi-a picat în braţe.
- Fascinant! Cum o chema? - Olga.
- Ce fel de copac era? - Stejar.
Putem să ne gândim la o soluţie paşnică?
Nu-i vorba doar de el. A creat o armată alimentată de ură.
Care se va dizolva după ce va dispărea şi va fi crezut mort.
- Cu Isus s-a întâmplat fix invers. - Bine punctat.
- Oamenii adoră martirii. - Ioana d'Arc.
Eu şi surorile mele ne îmbrăcam ca ea şi ne dădeam foc.
- Foloseaţi foc adevărat? - Vreţi să încetaţi?
Ţipi din cauză că ai surzit?
Nu sunt surd!
- Am la îndemână soluţia. - Şi eu.
Petrov va stabili un perimetru din care să nu poată scăpa.
Patri va negocia cu el.
Dacă lucrurile merg prost, Petrov va dezlănţui iadul asupra lui.
Dacă totul merge ca la carte,
soldaţii lui Petrov vor da tuturor ruble cu numele meu pe ele.
E un plan bun.
Când sunt pe scenă, iar mulţimea e cu ochii pe mine,
simt cum mă umplu de energie.
Am fost pe câmpul de luptă,
iar energia era tangibilă. Eram lovit de un val de ură şi de teamă.
Dar asta-i iubire şi simt cum mă iau furnicăturile.
Dau glas unor cuvinte şi idei
la care nu m-am mai gândit până acum şi sunt adevărate...
Drăcia naibii!
Isuse, ce bine e!
Eşti nemaipomenită.
Te iubesc, împărate Petru.
Şi eu te iubesc. Ai o gură foarte fină. Bravo!
Presupun că tu eşti Pugacev.
Nu mi-o trag cu băieţeii. Asta-i regula mea.
Prea bine, domnule. Fie ca drumul spre iad să-ţi fie rapid şi dureros.
Vizitiu! Porneşte!
- Ce naiba, Maxim? - L-am împuşcat. A fost nemaipomenit!
Cred că glumeşti!
Uneori, bărbatul trebuie să preia iniţiativa. Cu plăcere, draga mea.
Vizitiu, porneşte!
Oamenii ăştia...
Majestate!
- Katya a scris o piesă. - Splendid! Ador piesele de teatru.
Nu ştiu dacă asta o să-ţi placă.
O să fie distractiv!
Nu ştim despre ce-i vorba. Ştiu doar că are legătură cu tine.
E despre mine? Splendid! Lumea o să mă iubească.
Vreţi să urmărim piesa?
Pe vremuri, nu ne-am fi închipuit c-o să scriem piese de teatru.
Vrem să-i mulţumim împărătesei noastre.
Ţăranilor, am nevoie de un scaun!
Vă voi relata o poveste! Eu sunt naratorul.
Se anunţă venirea în Rusia!
Rusia!
S-a aprins o flacără în sufletul meu!
Văd enormul ei potenţial.
Noua mea soţie!
- Am adus iluminismul. - Şi ai şi o gură catifelată.
Felicitări! Mai repede!
Voltaire!
Diderot!
Montesquieu!
I-am pus capac lui Montesquieu!
Vrei să-i pun capăt? N-ar da bine, dar...
Trebuie să am grijă de acest ţinut şi de bieţii locuitori.
Voi oferi libertate ţăranilor, iar ei vor fi recunoscători şi mă vor iubi.
Cine eşti?
Bună! Sunt Leo.
Gustă puţin din piersica mea şi hai să ne giugiulim puţin.
Sunt Orlo. Haide să schimbăm acest ţinut!
Haide să le facem pe amândouă!
Haide să scăpăm de ţinutul ăsta şi să creăm unul nou.
Te iubesc, Leo.
Ei bine?
- Îmi poţi da arma? - Desigur. Te iubesc!
Pune-mi coroana pe cap şi bagă-ţi limba în păsărica mea!
Mă încoronez Ecaterina, regina multor promisiuni neîndeplinite.
Avem multe de făcut.
Trebuie să ne concentrăm puterile şi să nu dăm înapoi...
Da! Mănâncă-mi păsărica!
Eliberaţi şerbii!
Eu sunt Ecaterina, regina multor promisiuni neîndeplinite
şi am venit să vă salvez.
Mai întâi trebuie să fiţi mai buni!
Citiţi cărţi, fiţi de acord cu mine şi acceptaţi că sunteţi nişte nimicuri,
dar aveţi un suflet mare şi sunteţi gata să vă revoltaţi!
Cred că trebuie să întocmim nişte planuri fezabile.
- Cine ai zis că eşti? - Orlo!
Unde a plecat?
Pentru Rusia!
Vom călători împreună spre viitor!
Nu daţi înapoi! Mergeţi tot înainte!
Toată lumea să danseze!
Până o să vomitaţi!
Genial!
Nimeni n-are voie să părăsească ringul de dans până nu vomită.
Dumnezeule, mi-e...
Mi-e puţin...
A zis să dansaţi, gunoaielor! Dansaţi!
- Dă-mi drumul! - M-ai înfuriat foarte tare!
- Toate bune? - A fost linişte.
Descuie uşa!
Du-te la parter şi dă-le servitorilor vestea despre Petru.
Acum pot să le spun? Parcă n-aveam voie.
Lucrurile se mai schimbă.
- S-ar putea să am nevoie de motivaţie. - Ce-ar fi să te scap de o bătaie?
Ce-ar fi să mă baţi, iar eu să fiu dezbrăcată?
Bine. Du-te!
O să fii bine.
- O să fii bine. - Dispari!
- Tatiana, încearcă să... - Am înţeles.
Cea mai bună prietenă a împărătesei!
Te-ai culcat cu toţi ca să ajungi în vârf, ca întotdeauna.
L-ai călărit pe Petru, iar acum o călăreşti pe Ecaterina.
Voiam să-ntreb dacă aţi auzit zvonurile, dar puteţi să vă duceţi naibii.
- Ce zvonuri? George. - Nu.
Spune-mi mie! N-o băga pe ea în seamă.
Se-ntâmplă ceva ciudat, nu-i aşa?
Se zvoneşte că Petru a murit în drum spre Suedia.
- Ce? - A murit.
Cred că s-a înecat. Ea ştie şi nu vrea să ne spună.
Se poartă straniu.
Aşa-i. Nu ştiu dacă-i adevărat. Mă întrebam dacă aţi auzit vestea.
- Nu. - Bine.
Nu mai spuneţi nimănui. S-ar putea să nu fie adevărat.
Nu se poartă ciudat.
Dacă o cunoaşteţi mai bine, o să vă daţi seama că e smintită.
Mă tem de ce-ar putea fi în stare.
De ce nu ne-ar spune?
Poate pentru că nu s-a înecat, Arkady. Poate că ea l-a ucis.
N-are cum să fie mort.
Vreau să rămână între noi. Urăsc bârfele!
Ce aţi păţit? Eu mă distrez destul de tare.
Ai auzit ce se zvoneşte?
- Simt că se-nvârte camera cu mine. - Ştiu.
Dă-o naibii pe Katya! Trebuie s-o ucizi!
- Ce? - Oamenii nu pot sări calul aşa.
N-o să permit aşa ceva! Decapiteaz-o înainte de servirea desertului!
Nu...
Mai ţii minte capetele pe care le-am văzut când am venit aici?
Ecaterina! A atacat felul în care guvernezi. Trebuie să reacţionezi.
Nu poţi permite oamenilor să te înjosească. Asta face Pugacev.
Nu în propria ta curte. Trebuie să contraataci.
Le-am permis să spună adevărul.
Progresiştii m-ar urî. S-ar simţi trădaţi.
Cred că da.
Nu mă aşteptam la asta.
Eşti foarte isteaţă.
De asta eşti împărăteasă.
De ce eşti aici?
Sunt aici fiindcă sunt prietena ta.
- Nu mi-ai fost prietenă. - Acum sunt.
Simţi asta, nu-i aşa?
Da.
Mai e o mică problemă.
Zvonul despre moartea lui Petru circulă printre curteni.
Poftim?
Se zvoneşte că a căzut în apa îngheţată a lacului
şi că s-a înecat,
că tu ai văzut asta şi n-ai spus nimănui.
Deci...
Trebuie să te ridici şi să le spui că e o minciună.
Este o minciună, nu-i aşa?
Nu este adevărat.
Bună ziua! Este un moment neprielnic?
Semnează actul ăsta.
Te rog stăruitor să pui capăt nebuniei.
Acceptă biserica,
iar el îşi va abandona turma şi va părăsi ţara.
Oamenii nu vor mai avea pe cine să urmeze şi se vor întoarce la noi.
Bine. Mulţumesc, Patri.
Nu uita asta. Puterea este foarte importantă în Rusia
şi numai biserica şi împărăteasa deţin puterea.
Crezi în vedenii?
Fac parte din meseria mea.
Simt cum se năpusteşte ceva asupra mea.
Mă va ucide dacă va ajunge aici.
Bună seara!
Nu obişnuiesc să dau buzna aşa.
Cred că bunele manierele sunt fundaţia societăţii noastre.
Însă cel mai mare duşman al statului, Pugacev,
a fost împuşcat de către cel mai stilat bărbat din regat,
de Maxim Ilicic Vaskovi.
Vă las să digeraţi informaţia.
- Tu... - L-am împuşcat pe Pugacev.
M-a implorat să-l cruţ,
dar i-am zâmbit fals şi l-am împuşcat în ochi.
Falsul Petru e mort.
Drăcia naibii...
- Falsul Petru e mort? - Cât se poate de mort.
Întind această dovadă a loialităţii la picioarele tale.
Cred c-o să vrei să-mi admiri încălţările
când o să te apleci să revendici cadoul.
Pugacev este mort.
Acel Petru este mort.
Da. Acum pricep.
Maxim.
Dumnezeu m-a binecuvântat, Patri. Cred că se vede acum.
Nu!
- Fir-ar! Eşti bine? - Mi-am folosit capul ca să deschid uşa.
Ce naiba se-ntâmplă? De ce eşti încuiat?
- Pe unde ai umblat? - Nu ştiu. Am avut treburi maritale.
Am priceput.
Ce s-a întâmplat?
Peter călărea pe gheaţă, iar gheaţa s-a spart şi a căzut.
Poftim?
Hugo e o jigodie, iar Petru cel Mare nu voia să-i dea pace.
Nu i-am fost tocmai loial, dar a murit.
Nu-i bine, fiindcă n-am fost de mare ajutor.
Despre ce naiba vorbeşti?
Se uita la mine, am întins mâna, dar calul îl trăgea după el.
Părea surprins şi puţin furios.
- Petru este... - Ce vrei să spui?
Este mort.
Prietenul meu este mort.
- La dracu'! - Da...
La dracu'!
- Ecaterina a văzut totul? - Da. A luat-o razna.
Nu mă lasă să spun nimănui. De parcă nici nu s-a întâmplat asta.
- Dar s-a întâmplat asta? - Da.
Prefer să-mi pierd cunoştinţa.
Da. Odihneşte-te, dragul meu.
Odihneşte-te.
Katya, urcă pe piedestal!
Ce piesă nemaipomenită!
Ţi-ai bătut joc de mine şi de eşecurile mele.
M-am amuzat când am văzut cum un cal mi-o trăgea în fund.
Mă bucur că v-a plăcut tuturor piesa.
Aşa că mi-a venit o idee.
- Tot poporul ar trebui să vadă piesa. - Chiar aşa?
Am aranjat să mergi în Siberia, într-o reşedinţă pentru scriitori.
- Siberia? - Să te îmbraci bine.
Am auzit că circulă un zvon ridicol.
- Că Petru e mort. - Iar tu ne minţi în legătură cu asta.
Nu este mort.
Pugacev este mort.
Cum el s-a dat drept Petru, iar Maxim l-a ucis,
e de înţeles confuzia apărută.
Pugacev este mort, nu Petru.
Pugacev, nu Petru.
Vrea cineva desert?
- Petru nu-i mort? - Nu.
Aduceţi desertul!
Majestate, am pregătit un desert special pentru seara asta.
Eu şi împăratul Petru am lucrat la un desert sărat.
Aş vrea să vă prezint prima variantă.
Mousse de caramel sărat cu pralină sărată şi cimbru sărat.
Era foarte entuziasmat de desertul ăsta.
E păcat că nu e aici ca să-l guste.
Sărat...
Ţi-am zis că vreau să fac deserturi sărate?
I-am zis lui Jean-Pierre să experimenteze.
Mi se pare o idee nebunească, dar genială.
O să-ţi dau de veste când terminăm.
Te iubesc. Cu toată inima, cu tot trupul meu
şi din tot sufletul meu.
Cu toată fiinţa mea.
Trebuie să faceţi onorurile.
Nu...
E formidabil, nu-i aşa?
E mort!
E mort de-a binelea!
Traducerea şi adaptarea ALEX HANGANU