Mislim da je gotova. -Nije. Još nije pocrnjela. -Sirov dio u sredini
stvara divan, svilenkast okus unutar pečenog mesa.
Niste dodali dovoljno koromača. -Jesam.
Vidjet ćeš i čestitat ćeš mi, kao i kad osvojimo Švedsku.
- Moja je zemlja, znam je osvojiti. - Moje trupe, znam ih rabiti.
- Ti si savjetnik, razumiješ? - U redu, dobro. Bože!
Čekajte da dođemo u Stockholm, kako ćemo se jebeno provesti.
- Hura! -Hura! - Oj! -Oj! -Oj! -Oj!
Jebeni idioti.
- Kako je bilo u utvrdi? - Tri bataljuna marširaju.
Nalazimo se s njima nekoliko kilometara niz cestu. -Događa se!
Zbilja se jebeno događa. -Hoće li biti puno ovoga? -Vjerojatno.
U redu, krenimo. Trupe su u pokretu, bitka je u zraku.
- Nema boljeg osjećaja. - Sjebimo ih! Ponesi ribu.
VELIKA
LED
Što čekamo? -Njih. -Kako znamo da će doći ovamo? -Karte. -U redu.
Prijeći će jezero da se nađu s trupama iz Fort Bilyostoka
na putu do Stockholma. -U redu.
Kad ih vratimo, nitko ne smije saznati što se dogodilo. Jasno?
Samo ga želim natrag. Hugo je kriv. Ubit ćete ga, zar ne?
Ja... -Nemojte odgovoriti. Ali ako ga sad slučajno ubijem,
recimo da mi pištolj opali na povratku, sve će biti u redu? -Samo pazi na njih.
U redu. -I ovo nema veze s Pugačevom? Nisu se urotili protiv mene?
Ne. To jebe Huga u uho, a Petra Velikog u glavu.
Muškarci trebaju nešto. To je naše prokletstvo. -Svi trebaju nešto.
To nije uvijek prokletstvo.
- Zašto stojiš ondje? -Divim se. - Neprikladan, ali logičan odgovor.
- Gdje je Grigor? -Nisam ga vidjela. - Ni ja. Nisam ovdje spavala.
Negdje u Marial, pretpostavljam. -Aha. Hvala što si naglas rekla neizrečeno.
Što god vam treba. Stajat ću ovdje ako vam nešto zatreba.
Ako moraš. -Moram.
Idiot. -Pretpostavljam da misliš na mene.
Malo kasnite. -Imam ispunjen život. Nepredvidivost je jedan aspekt.
Poput ubijanja 47 plemića u Vlastinu? Takva?
47? To je sve? Kad su na hrpi, izgleda više. Optička iluzija, očito.
- Ne sjećam se da je to u vašim uputama. - Rekao si da napravim kaos. I jesam.
To je umjetnost, a ne znanost. Ljudi izmaknu kontroli. -Očito.
Htio si je uplašiti, zar ne? -Uplašena je. -Nema na čemu. Mogu malo?
Da. Slijedi završna faza.
Znaš, mislim da je možemo srediti. Ondje me jebeno vole.
Jebeno žele krv. Mislim da me slušaju. Imam... -Slom?
Prosvjetljenje. -Moć. Zna udariti u glavu.
Željeli ste biti bogati? Na kraju ovoga bit ćete bogati.
Ne, mislim da sam nas doveo do toga da me mora ubiti.
- Zbog ubojstva plemića i tako dalje. - Želi se ispričati što vas je izbola.
Slatko. Volio bih je pojebati. Misliš da je to izvedivo?
Svakako ću joj to spomenuti. -Duhovito.
Ti si šarmantan gad, zar ne? -Tako kažu.
Griz?
Koncentrirajte se na plan. Još jedan grad, Tekov. Ne ubijajte plemiće.
Kontaktirajte s lokalnim svećenstvom. Ostanite ondje. Pošaljite ovo pismo.
Želite pregovarati s caricom, Crkva je vaš oslonac i tako dalje.
Izvolite svoje bilješke. -U redu. Tekov. -U redu. Sjajno. -Još što?
Brza ševa uz kočiju? Nitko neće vidjeti. -Mislim da ne...
Ključno je ne razmišljati previše. Pogledaj se, čekaš da izdahneš.
Sve se unutra nakupilo. Ja kažem: puši, jebeno puši.
Jebena predigra, sviđa mi se. -Radite svoj posao!
Budimo realni, razmišljaš o tome cijelo vrijeme, patrijarše.
I dugo u noć.
Jebote! Jesu li to oni? -Rekla sam ti.
- Jebote! -Tko je? - Katarinina kočija.
Divna je. Taman mi je nedostajala i evo je.
Možemo nastaviti. Ne mogu prijeći jezero u kočiji. -Super. Mašimo.
Ljubazno. Bez mržnje. Želim dobre diplomatske veze kad se vratim na tron.
Idem razgovarati s njom. -Zašto? Reći će da prestanete. -Ne nužno.
Ukrali smo joj vojsku! -Da, ali nepredvidiva je, možda pruži potporu.
On se šali? -Ljudi ne razumiju našu ljubav. Možda umrem u bitki.
Jedan vrući, ljuti seks čini se prikladnim.
U kurac! Neće oprostiti veleizdaju!
Da nastavimo? -Pričekajmo.
O, to si samo ti. -Došla si na čaj sa mnom i raspraviti oslobođenje žena
od okova kurca i srca, u skladu s principima prosvjetiteljstva? -Ne.
Mislila sam da je s tobom. -Ne.
Ne sumnjam da je s pravom ljubavi svoga života. -Petar. Naravno.
- Zdravo. -Nelojalan. - Bio sam zabrinut.
Zdravo. -"Zdravo"? Zajebavaš me? -Ah, ljuta si.
Puno više od toga. Zamisli to i onda zamisli još jebeno više.
I onda zamisli to povećano povećalom veličine Mjeseca.
Razrađena metafora koja govori da me ne podupireš.
- Ukrao si mi vojsku. -Istina. - I lagao si mi u vezi s lovom.
Pa lovim. Lovim Šveđane, lovim nasljeđe i ulovili smo puno prepelica.
Dio o lovu jest istinit. -Dosta. Nitko za ovo ne zna i nitko neće saznati.
Au contraire. -Što? -To znači suprotno od ovog što si rekla.
Svi će saznati. Bit će u knjigama i to će opjevati brojne pjesme i predstave.
I napisat će malu kuharicu s jelima s našeg puta do pobjede.
Misliš da ću dopustiti da ukradeš moju vojsku i osvojiš Švedsku u moje ime?
Da, jer si pametna. Kad te prođe bijes, shvatit ćeš genijalnost i pristat ćeš.
Ne želim napasti Švedsku. Inače, pogodi što? Napala bih je.
- Ne radimo puno stvari zajedno. -Što? - A tvoja knjiga kaže da bismo trebali.
Mislim da misle na kartanje ili pčelarstvo,
a ne napad na demokratsku državu i ubijanje tisuća ljudi.
Ne, procjena je 672. Naš plan, koji sam smislio,
toliko je genijalan... Nacrtat ću ti u snijegu.
Grigore, izdajniče, donesi grančice i šareno lišće
- kako bih napravio ceste i to. - Grigore, nemoj! -Grigore!
Ne znam što da radim. -Pozovi Velementova i Huga i idemo kući.
Nećeš ni poslušati? Ta tvoja arogancija.
Nisam u najboljem izdanju, u snijegu, daleko od kuće,
dok luđak okreće moje ljude protiv mene. Dok dvor bjesni.
A to da si ti to učinio sada? Sada! Jer da se za to sada pročuje,
svi bi namirisali kaos i prilike. Znaš to!
Shvaćam, ali lako je to ne primijetiti. -Tko sad ne sluša?
Hvala. -Jedna stvar. Odan sam vama i vašoj sigurnosti.
Ne vašim glupim planovima koje je potaknula sujetna švedska pizda!
Smiri se. -Da me više nikad niste nazvali nelojalnim. -Da. Razumijem.
Smiri se. -Bit ću na pristojnoj udaljenosti.
Katarina, stani iza ovoga. Vratimo Švedsku, provedemo vikend u Stockholmu,
dobijemo pljesak nove države i vječnog saveznika
i pobjedu koja će odvratiti ljudima pozornost od Pugačeva.
Hugo će nam dati luku, a to smo uvijek htjeli. Na povratku pronađemo Pugačeva,
ispričamo se, odrubimo mu glavu i odemo po selima
te predstavimo mene kao brižnog muža
i Pugačevljevu glavu, objasnivši što se dogodilo.
Odemo kući i imamo priču koju će Pavao pamtiti do kraja života.
- Ne. -Treba razmisliti o tome. - Nema se o čemu. Idemo.
- Očito katkad riječi nisu dovoljne. - Želiš okršaj sa mnom? -Ako moram.
- Što rade? -Grudaju se. - Agresivno ili zaigrano?
Teško je reći.
Znaš, imamo švedski stol u kočiji. -Švedski stol?
Šunke, voće, zečja pašteta s tvojom soli od limuna i timijana.
To je trik. Želiš da uđem u kočiju kako bi me odvezla.
Odlična ideja. Grigor može odvesti tvog konja nazad i možemo se jebati do doma.
- Tvoja je strategija providna. - Zbog toga nije nimalo lošija.
Grigore, pašteta!
Moram ovo učiniti. Ukazuje mi se otac. -Doslovno ga vidiš? -Da.
Želi više od mene. -Zajebi njega! -Ne, želim više od sebe.
- Nisam dovoljan ovakav kakav jesam. - Glupost. Nitko nije više dovoljan.
Sve ti je u glavi. Vidi. Pašteta je ovdje, ja sam ovdje. Mi smo dovoljni.
Jebeno je dobra.
Zbog soli. Zbog tebe. -Jesam li rekao da ću pokušati soliti deserte?
Naredio sam Jean-Pierreu da eksperimentira. -Ludo, ali genijalno.
Hajdemo istražiti te deserte. Hajde. -Ne.
Zašto ne? -Zbog pomazanja. Zbog tebe. Zbog Švedske.
Nisam to trebala reći, "zbog Švedske". Bila sam zla. -Mislila si to.
Zajebao sam vladavinu. To je moja ostavština. -Mi smo tvoja ostavština.
Što će Pavao vidjeti? I ti? Dok postaneš sve moćnija, kao što hoćeš,
ja ću mu izgledati sve manje i manje. I tebi. -Koješta!
Čuješ stare glasove. Huga, Petra Velikog, zovu te tamo odakle si otišao.
Ali poslušaj moj glas. Vidim kako tvom sinu oči zablistaju kad te pogleda.
I kad ti pogledaš njega. I nas.
Izmijenili smo jedno drugo na najbolji, najluđi način.
To je dovoljno. -Blizu je dovoljnog.
Petre! Sranje! Ako učiniš ovo, ne možeš se vratiti.
- Ljuta si... -Ozbiljna sam. -Katarina... - Ozbiljna sam. -Nisi. -Jesam!
Ubijaš me svaki dan. Uništavaš mene i moju vladavinu. Dosta je! Dosta!
Ozbiljna sam. -Postoji mnogo verzija tebe.
I znaš da sam jedini koji ih sve vidi. -Da.
I znaš da ih sve volim, čak i kad su zbunjujuće i idiotske.
Da, tako je. -Od tebe tražim isto to.
Petre. -Postoje naše stvari, a postoje i moje stvari. Ovo je moja stvar.
Trebam ovo. -Ja sam ruska vladarica, a ne samo supruga.
Vojska je moja stvar. -Ta će verzija tebe morati ubiti mene da me zaustavi.
- Ne govori to. - Daj mi da to učinim.
Ne. Jednostavno ne. Nemoj.
Misliš da nas uništavam, a ja znam da nas spašavam.
- Ne! -Zbilja? - Zbilja, i začepi.
Javit ću ti kad završimo. Volim te.
Ti si moje srce i tijelo i duh koji me drži na životu. Sve si.
Zapravo, ja... O, sranje.
Ne! Ne!
Petre! Sranje!
Petre!
Jebeno me peče dok pišam. Peče li i tebe?
Gdje je on? -Sranje.
- George! -Elizabeta, kako si? - Dobro. -Tražila sam caricu,
željela sam raspraviti o odlomku u Nakazu. -O kojem odlomku?
Prava na žalbu regionalnih guvernera za poljoprivredne dozvole. Stranica 94.
Ovo je vrlo impresivno. -Ne vjeruješ da se žena može promijeniti?
Može promijeniti plan.
Kroz mene je prošao vrlo čudan osjećaj. O, Bože. Moram sjesti.
Leve, donesi votku Elizabeti.
Reci mi da nam se učinilo. -Sranje!
To je onda to. Idemo oko jezera. Doći ćemo do njih do mraka.
Ili... Imam ideju. Nastavimo.
- Petar je mrtav. Gotovo je. - Da. I ti ćeš uskoro biti.
Moram je vidjeti. -Upucat će te u glavu. -Možda će biti olakšanje.
Ne zaslužuješ to. Čitav život služiš zemlji. Mislim da je to vrlo tužno.
Možda mi je suđeno da ne uspijem, a ostalo je deluzija.
U redu. Dopusti da iznesem ovo.
Ako se vratiš, objesit će te ili upucati zbog izdaje.
Počinio si veleizdaju i odveo Petra u jebenu smrt. -Dosta!
Već si bio na tankom ledu. Sranje, loš izbor riječi.
Poanta je, neće joj biti do oprosta. Žalovanje je jebeno čudno.
Pas mi je uginuo kad sam imao 11 i dva mjeseca jeo sam lišće. -Začepi.
- Samo želiš svoju državu natrag. - A ti samo trenutak osjećaja pobjede.
Mogu ti to pružiti. Pobjedu koju će monarhije diljem Europe slaviti,
a čovjek koji ju je postigao bit će u knjigama.
Dodaj na to švedske plavuše, sjajne mesne okruglice od mesa losa
i nema sumnje da ćeš pojebati Agnes jer vidim da to na čudan način želi.
Neka tako bude. Muškarci smo koji dobiju sve što požele.
Ili nismo i plačemo zbog smrti prijatelja u svojim svilenim gaćama
i sjebemo živote ni za što. Kako god, on se neće vratiti.
A za nekoliko mjeseci, nećeš se ni ti.
Ili tvoj plan: idemo kući i sutra će te upucati. Što misliš?
Koji kurac? Više ništa nije važno.
Sviđa mi se ovaj stav. Vidim zašto je Agnes poludjela.
Jadno dijete. -Petar? -Ne. Ona.
Da.
U redu, hajdemo.
- Jače! -Nisam raspoložen za društvo. - Nisam društvo. Jesi li ga vidio?
Da. -I? Ne drži me u neizvjesnosti. -Plan se nastavlja.
Udaraj me neko vrijeme. Izmoren sam. -Zbilja? -Zbilja.
Kad će završiti? Plan.
Toliko je bolje kad me netko drugi bičuje. -O, Bože! Što se događa?
Mrzim se. Svoje čežnje. Zašto? Zašto ja?
Isuse! Jesi li pojebao Pugačeva? -Ne, ne.
Prejak sam za to. Iako je zgodan.
Pretvara li se ovo u ljubavnu priču? -On je iskušenje.
Sve s čime smo se suočili iskušenje je. Bog mi povjerava da učinim njegov posao
kroz demona i s demonom, a ja moram prevladati.
Zašto me muči da ne vladaš situacijom?
Vladam. Vladam. Još jedanput.
Archie.
Sveci, donesite svoju ljubav i hrabrost i umočite me u njih.
- O, sranje. Archie, sjedni! - U redu, u redu. Dobro sam.
Gdje je? -Tekov. Kontaktirat će kroz svećenstvo.
Dovedem ga Katarini, sklope dogovor, on umre, pretpostavljam.
Ili živimo sretno do kraja života. Je li to moguće? Nije.
Nije, zašto onda govoriti naglas? -Isuse Kriste!
Da! Pomolimo se Sinu. Odlična ideja!
Ne možeš dovesti Pugačeva Katarini.
Tko zna što će reći. Što ako kaže nešto o meni? -Neće. Ja ću to srediti.
Vladam situacijom.
Da. Ostavit ću te da se baviš time.
- Ovdje je predivno. - Katarina? -Grigore.
Grigore, ovdje je predivno. Ali trebali bismo se vratiti. Hajdemo.
Što? -Možda otrčim do kočije. Raspoložena sam za trčanje. -Što?
Ne možemo ga ostaviti. -Dođi!
- Sretan rođendan. - Što? To je... -Jest.
Uvijek se sjetim tvog rođendana, četiri je dana prije mojeg.
Kad mi se bliži rođendan, sjetim se torta koje ti je mama radila.
Ah, da. -Sjećaš se kočije u prirodnoj veličini s nilskim konjima u njoj?
Njih devet. -Uvijek su me oduševljavali. -Draga, debela majka.
Naravno, zaboravio si svoj rođendan. U uzbudljivoj si fazi.
Kako to misliš? -Plan. Ući ćeš zadihan u Katarinine odaje.
Vjerojatno u zoru, kako bi djelovalo dramatično i hitno. Uzbudljivo.
Ja, Archie. "Pugačev je stvorio problem, a ja ga mogu riješiti
u zamjenu za zahvalnost i listu zahtjeva." Da se bar vidiš.
- To je marcipan. Nisam lud za njim. - Pugačev. Karizmatičan čovjek,
ali ima mentalitet zaposlenika, čak i u spavaćoj sobi. -Jebala si ga?
Kako je bilo? -To te jedino zanima iz moga saznanja da stojiš iza Pugačeva?
- O, želiš ga jebati. -Isuse Kriste! - Jadničak. Kakvo mučenje.
Što hoćeš? Nisi joj rekla? -Zašto bih?
Ako pomažu Pavlu i ona ne bude ozlijeđena, to će biti vrijedna pouka
o tome kako lako u ovoj zemlji nastaje kaos.
Bit će upravo tako. -Onda sam sretna poput vodenkonja u kočiji.
Kako si saznala? -Ladica u stolu ti je prazna, a znam da voliš pisati pisma.
- Napisala si predstavu. Super! - To mogu pokazati samo tebi.
Malo je... -Provokativna, ali duhovita. -Znam.
- Volim Swifta. - O, Swift. Super.
Malo je izdajnička prema Katarini.
Napisana je iz ljubavi prema zemlji, ne može biti.
- Možda je jebeno ozbiljna, Arkadij. - Otišli su u lov bez mene?
I onda su mi poslali poruku, to je prava pljuska u lice.
A bio sam odan. -I ja. Ali nagrade li nas ikada?
Onaj meč badmintona.
Jebeno ne mogu ovo podnijeti!
Znam što radiš. -Ne znam o čemu govoriš. -Opraštam što si me upucala.
To mi je bila domoljubna dužnost. Time se najviše ponosim.
Govorila si da se najviše ponosiš svojim sisama. -Očito sam sazrela.
George, to sam ja. Samo namigni, da znam.
Jer to me izluđuje i, iskreno, nedostaješ mi iako si kučka.
Tatiana, tvoja potreba za položajem i ljubavi drugih
pokazuje tu duboku prazninu u tebi koju popunjava samo novo društvo.
Počupat ću ti kosu. Samo namigni i znat ću.
Stvorio te sustav koji uništava žene. Suosjećam s tobom i svima nama,
ali nova zora dolazi. Bok.
Haljine će prve nestati.
I Grigor je otišao u lov? -O, dakle ondje je. -Svi osim mene.
Jeste li dobro? -Kad sam bila u Njemačkoj, išli smo u taj vrt.
I dvije stvari. Prvo, biljke su bile nježne, kao da su ih napravile vile.
Druga stvar, sve je u vrtu bilo kružno. Vrt, biljke, grmlje, možda i oblaci.
Zbilja mi se sviđao. Sestra Angela i ja trčale smo, a majka je vikala na nas,
ali nismo stajale sve dok nam se nije vrtjelo i povraćale smo.
Ona meni u lice, a ja njoj po stopalima. -Aha.
- Dakle, trebali bismo to raditi. - Što? Povraćati? -Ne, ludice!
Pretvoriti vrtove u palači u kružne. Zapravo, sve vrtove u državi.
Zabavno je, ljudima će se svidjeti. To donosi radost, ništa više.
Ali u tome nema ništa loše. Radost! I šesterokuti bi zabavili.
- Jeste li dobro? -Jesam. - Ne mogu vjerovati. Ja...
- Sranje. -Grigore, stani. - Što? -Slušaj me.
Mislim da se to nije dogodilo. -Što?
Legla sam, a kad sam ustala, nije bilo ničeg. Samo smrznuto jezero.
Divno smrznuto jezero. Grigore, mislim da nam se učinilo.
Katarina... -Sunce, snježno sljepilo, halucinacije. Zna se dogoditi.
- Vidio sam. Bio je mokar. - Mislim da se to nije dogodilo!
Katarina! -Nije! Mislim da nam se učinilo. -Ja... -Grigore! Bilo je tako!
U redu, Katarina. U redu. Da. Samo se odmori.
Da bar mogu, ali carica sam pa se nikada ne mogu odmarati.
To je i radost i teret. Moram raditi.
- Marial, molim te. -Oprosti. - Što je bilo? -Ništa.
Žena bi mužu uvijek trebala reći što je muči.
Podijeljeni teret jest prepolovljen teret.
Ne možeš se udaviti u kruhu koji je dijeljen. Pola jajeta... -U redu.
Glupo je da ti to govorim, ali možda ako izgovorim naglas...
Pretpostavljam da se tiče Pugačeva. -Da.
Bojim se da je Archie izgubio kontrolu nad ovime i nad sobom.
- Dovest će ga ovamo. - Zanimljivo. Nastavi.
Pa, to me stavlja u opasnost. -Nas u opasnost. Misliš da ja neću nadrljati?
Znaš što? Moram se opustiti. Archie je uvijek genijalan.
- Neće mu biti problem. -Moramo ga ubiti. - Archieja? Dobar plan, hvala na pomoći.
Pugačeva. Jebeni je gad što te doveo u opasnost. Archie je siguran,
- on je patrijarh, bit će u redu. Ti... - Pa, ja... -Zgrabit će Pugačeva za jaja
- i on će reći tvoje ime. Što tada? - Ona mi nikad neće oprostiti.
Nema kraljevskih večera, novih cipela i dvorskog života.
U najboljem slučaju izbacit će te iz palače. Želiš živjeti na farmi?
- Mrzim farmu. -Gnoj i komarci. - Točno se toga sjetim kad je zamislim!
Ne može tako. Ubit ću ga za tebe. Bit će mi drago. Bliži se tvoj rođendan
i želio sam učiniti nešto posebno za tebe. -Slatko, ali Pugačev mi vjeruje.
Ja ću to učiniti. -U redu. Želiš mlijeka? Ja želim.
Može mlijeko.
- Mislim da ne mogu ovo učiniti. -Možeš. - Ne mogu. -Možeš. -Mislim da ne mogu.
Možeš! -Katarina. -Možeš, možeš, možeš i hoćeš!
Da. Da.
Zdravo. Dvor mora imati velik doručak. Okupite kuhare i ljude
da mi pomognu to organizirati. Odmah. I puno cvijeća.
Okupite ih u Zelenom salonu.
Biserni ili matirani držak? Biserni je tako lijep da će ga zbuniti.
- Lijepo je uvijek dobro. - Iznenađenje je sve, moj savjet.
Već sam to radila.
Zdravo. -Zdravo.
Kasno je. -Da, ali i rano je. Odlučio sam se za rano da mogu doći.
- Dolazi zora. Zašto ste vas dvoje budni? - Bračne stvari. Pričekat ću vani.
Gdje si bio? -Išao sam jahati, izgubio sam se, pao s konja, šutnuo me,
probudio sam se s jelenjim jezikom u ustima. -Čudno. -Nije.
To je šuma, njima sam samo drugo biće, moj je jezik dio veće cjeline.
Dobro si? Koliko te jako udario? -Dosta jako.
Jesi li otišao Vinodelu? -Da. Više me zanima kako si ti. Kako si provela dan?
Dva dana. Bio si s Petrom? -O čemu ste ti i Maksim razgovarali?
- Izgledalo je ozbiljno, intenzivno. - Maksimova opsjednutost cipelama.
Pokušavam to riješiti. -Neka si nabavi jebene cipele. -Aha.
Mali ima samo jedan život, neka ga živi.
Želiš li leći? -Da, ali mislim da ne mogu spavati.
Opusti se. Moram do našeg imanja, vraćam se za dan ili dva.
- Tvog imanja? Mrziš svoje imanje. - Da. Ali katkad dužnost zove
i moram jebeno spasiti stvar. Takva sam.
"Doručak za sve plemiće. Na meniju je radost. Jebena radost."
Divno! I dobro jutro. Da, rano je, ali zašto tratiti dan?
Prije je u sobi bio palčić, kljucao je Petru po glavi i odletio. Zabavno!
Jedva sam vam čekala reći važnu vijest.
Agnes! Drago mi je da si ovdje. -I meni je, carice.
Divno!
Rat. Dame i gospodo, ja sam, i u procesu smo...
- Napada na Švedsku! - Što? -Ovo je šala?
Petar III., Hugo i general Velementov zauzeli su tri bataljuna Fort Lalinke
i danas jašu za Švedsku! Archie, smjesta moli za pobjedu. Hajde!
Svakako.
Šaljem ti, Gospode, poslanicu da počastiš naše momke i da ih štitiš
i neka prolijemo rijeku švedske krvi
na kojoj ćete ploviti zlatnim brodom.
- Dio s brodom je čudan, ali živopisan. - Rano je, mučim se. -Hura! -Hura!
Zapjevajmo rusku ratnu pjesmu. Vratit ćemo monarhiju!
Dakle, svi sa mnom. Petrove, ti započni!
Katarina, kakva ludost. Odakle to?
Petar i ja ne radimo dovoljno stvari zajedno. Zato Švedska.
Dodala si misterij u svoj repertoar. Sviđa mi se. -Agnes.
- Možemo li nakratko porazgovarati? - Naravno. Vidimo se, draga.
- Malo sam zatečena. -Zapanjujuće je. - Kako je došlo do toga?
Bila sam sigurna da nikad nećete... Zbilja su na putu onamo? -Jesu.
A ti si tako sretna. Oči ti tako sjaje da bi se mogle zapaliti.
Hvala vam. Nismo ni sanjali da ćete poduprijeti to.
Pa ste smislili plan meni pred nosom. -Ja...
Hura. Sanjaš o Stockholmu. Uskoro ćeš se vratiti onamo.
Koji kurac?
Carice? -Archie! Sjajno. Zdravo. Divna molitva, upamtila sam je.
- Zlatni brod na rijeci krvi. Sjajno! - Hvala. Čudni su putevi Gospodnji.
Poput iznenadnog rata sa Švedskom? -Misliš da Bog pomisli:
"Ne znam koji kurac da radim." Recimo da su moji putevi čudni,
onda će se sve činiti svemogućim i bit će logike ondje gdje je nema.
- Zanimljivo teološko pitanje. - Bog je mudar. Voliš li pistacije?
Trebamo ih nabaviti. -Imam Pugačevljevo pismo. Ne bih pistacije.
Spreman je doći, predati se meni i Crkvi
i biti u zatvoru dok vi dogovorite kraj ustanka. -Sjajna vijest!
To sam i ja mislio. Popravilo mi je dan. -Dovedemo ga i ubijem ga.
To savjetuješ? -To bi nam svima bilo veliko olakšanje. -Super. Hvala.
- Ne, izgledaš tužno. -Ne, ja... - Super. Malo sam umorna.
Aha. Onda idem.
Hoću li vas skinuti za krevet? -Ne. Imam posla.
- Grigore, što se događa? -Ništa. - Znam te od tvoje 12. godine.
Zašto si plakao? -Sve me to ganulo. -Lažeš. -Odjebi s mene.
- Izgledaš prestravljeno! - Nisam. -Grigore!
Kao da će mi prsa eksplodirati. Sranje!
U redu, što je? Dragi, što je? Žao mi je. Nisam gruba prema tebi.
Mislim, bila sam, više nisam. -Udari me u lice.
Pojebi me ili me udari. Tvoj izbor. Učini nešto! -Što je? Pogledaj me.
- Ne, ne. -Plašiš me. - Ne znam kako da dalje živim.
- Kako to misliš? - Nema ga, George.
Koga nema?
Petra. Mrtav je.
Što to jebeno govoriš? -Išli smo do leda, do jezera.
Uzeo je vojsku i jebenog Huga
i Katarina i Petar su razgovarali... Da nisam ništa rekao, još bi bio...
Nije se htio vratiti i imao sam loš predosjećaj. Zato sam joj i rekao.
On je rekao da sam nelojalan, ali nisam bio. Prema njemu nikada.
Samo sam imao loš predosjećaj. I propao je kroz led.
Što? Što to... Što... -Konj je propao kroz led i povukao ga je stremen.
Ja sam trčao. Jebeno sam trčao, pogledao sam unutra i vidio sam ga.
Izgledao je zbunjeno.
Kao: "Koji kurac?"
Onda su nestali. Više ga nije bilo. Više ga nema.
Katarina je rekla da nam se učinilo, ali nije.
Ne želi nikomu reći, a ja ne smijem nikomu reći jer će me ona ubiti.
Jebeno je poludjela, a ja...
Mrtav je? -Jebeno je mrtav.
Ona to zna?
Ne možeš nikomu reći.
Znam kako ću te srediti.
Visoka lopta, pametna kučko! Nisam je vidjela.
Mogu li ja igrati? -Da. Čuvaj se moje visoke lopte.
Zavrtim je, jebeno je opasna. -Pripazit ću.
MEDIATRANSLATIONS