- Ehkä nyt. - Hulluutta. Tuskin on saanut väriä.
Ohut raaka osuus keskellä -
luo kermaisen, silkkisen tuntuman lihaan.
Fenkoliakaan ei ole tarpeeksi.
Onhan. Näet vielä ja kumarrat minua. Kuten, kun valloitamme Ruotsin.
- Minun maani. Osaan itsekin. - Minun joukkoni.
- Olet neuvonantaja. - Olkoon sitten.
Luoja. Odota vain, kun olemme Tukholmassa.
- Hurraa! - Hurraa.
Helvetin idiootit.
- Miten linnoituksella? - Kolme pataljoonaa liikkeellä.
Tapaamme heidät lähellä.
Se tapahtuu. Se tapahtuu oikeasti.
- Tuleeko tuota lisää? - Luultavasti.
Selvä. Lähdetään.
Joukot liikkeellä, ilmassa on taistelun tuntua.
Sitä ei voita mikään.
Hakataan heidät paskaksi! Tuo kala.
- Mitä me odotamme? - Heitä.
- Mistä tiedämme, että he tulevat? - Kartoista.
He tapaavat joukot järven toisella puolella matkalla Tukholmaan.
Aivan.
Kun saamme heidät takaisin, kukaan ei saa tietää tästä.
- Ymmärrätkö? - Haluan hänet vain takaisin.
Tämä on Hugon syytä. Kai tapat hänet?
Älä vastaa. Entä, jos tapan hänet vahingossa?
Jos ase laukeaa vahingossa. Sehän ei haittaa?
- Tarkkaile nyt vain. - Toki.
Eikä tämä liity Pugatšoviin? He eivät toimi minua vastaan?
Ei. Vain Hugo hänen korvassaan ja Pietari Suuri hänen päässään.
Miehet tarvitsevat jotain. Se on kirous.
Kaikki tarvitsevat, eikä se ole aina kirous.
- Miksi vain seisot siinä? - Vaikutuksesta.
Sopimatonta, mutta loogista.
- Missä Grigor on? - En ole nähnyt häntä.
En minäkään. Hän nukkui muualla.
Kai Marialin sisällä jossain.
- Kiitos, että sanoit sen ääneen. - Mitä vain tarvitset.
Seison tässä, jos tarvitset jotain.
- Jos on pakko. - On.
Paskiainen.
- Tarkoitat kai minua. - Myöhässä.
Umpimähkäisyys kuuluu asiaan.
Kuten 47 aatelisen tappamista? Sitäkö tarkoitat?
Niin vähän? Ruumiskasa näytti suuremmalta.
En muista ohjeissasi olleen siitä.
Käskit aiheuttaa kaaosta.
Ei se ole tarkkaa tiedettä. Asiat riistäytyvät käsistä.
- Ilmeisesti. - Halusit hänen pelkäävän.
- Se onnistui. - Ole hyvä.
Saisinko tuota?
Viimeinen vaihe lähestyy.
Voisimme kaataa hänet.
He rakastavat minua. He janoavat verta.
Minä taidan puhutella heitä.
- Sain... - Romahduksen.
- Oivalluksen. - Saarnastuolin voima.
Se nousee päähän. Halusit rikkaaksi?
Tämä johtaa siihen.
Olemme pisteessä, jossa hänen pitää tappaa minut.
Nyt kun aatelisetkin ja muut.
Hän haluaa pyytää anteeksi puukotusta.
Hienoa. Naisin häntä mielelläni. Kävisiköhän se?
- Mainitsen asiasta. - Hassua.
Olet melkoinen hurmurin mulkku.
Olen kuullut sellaista.
Haukku?
Keskity suunnitelmaan.
Yksi kaupunki, Tekov, älä tapa aatelisia.
Puhu papistolle. Jää sinne, lähetä tämä kirje.
Haluat neuvotella keisarinnan kanssa.
Kirkko on kalliosi ja niin edelleen.
- Tässä paperit. - Okei. Tekov.
Selvä. Hienoa.
Muuta? Pikaiset vaunua vasten? Ei kukaan näe.
- Ajattelen, ettei... - Nyt ei helvetti ajatella.
Katsohan sinua. Haluaisit hengittää ulos.
Ihan puristuksissa. Kun käsken puhaltaa, puhalla.
Esileikkiä. Ihanaa.
- Hoida työsi! - Myönnä pois.
Ajattelet tuota koko matkan kotiin, patriarkka.
Vielä pitkälle yöhönkin.
Helvetti. Ovatko he tuolla?
Minähän sanoin.
- Kuka se on? - Katariinan vaunut.
Hän on ihme.
- Ikävöin häntä ja siinä hän on. - Jatketaan.
- Jää ei kestä vaunuja. - Hyvä. Vilkutetaan.
Ei turhaa vihamielisyyttä.
Haluan hyvät diplomaattisuhteet.
- Menen puhumaan hänelle. - Hän vain käskee lopettaa.
- Emme tiedä sitä. - Varastimme armeijan.
Totta, mutta hän on oikukas ja yllättävä.
- Ehkä hän tuli tukemaan. - Onko hän tosissaan?
Rakkautemme ymmärretään väärin. Entä jos kuolen?
Kiivas seksuaalinen yhteenotto vaikuttaa mahdolliselta.
Helvetti sentään. Ei hän anna anteeksi maanpetosta!
- Jatketaanko matkaa? - Odotetaan.
Sinä vain.
Tulitko teelle?
Puhutaan naisten vapauttamisesta kyrvän ja sydämen ikeestä?
Ei.
- Luulin, että hän oli kanssasi. - Ei.
On kai elämänsä rakkauden kanssa.
Pietari. Tietysti.
- Hei. - Epälojaalia.
Olin huolissani.
- Heippa. - "Heippa"?
- Oletko tosissasi? - Olet vihainen.
Enemmän. Kuvittele se, ja sitten helvetisti enemmän.
Sitten kuvittele se Kuun kokoisella suurennuslasilla.
Metafora vihjaisi, ettet tullut tukemaan.
- Veit armeijani. - Totta.
Valehtelit metsästyksestä.
Metsästän ruotsalaisia, perintöä, ja viiriäisiä.
- Eli en valehdellut. - En halua puhua.
Kukaan ei tiedä tästä, eikä tule tietämään.
- Au contraire. - Mitä?
Eli päinvastoin.
Se päätyy historian kirjoihin.
Sitä juhlistetaan lauluin ja esityksin.
Lisäksi tehdään keittokirja matkan resepteistä.
Luuletko, että annan viedä armeijani ja vallata Ruotsin?
Kyllä. Sinä olet viisas.
Kun unohdat kiukkusi, -
tunnistat nerokkuuden ja otat sen omaksesi.
En halua vallata Ruotsia.
Olisin muuten tehnyt sen.
Emme tee asioita yhdessä.
- Choglokovsin kirja kehottaa siihen. - Hän tarkoitti kai mehiläistenhoitoa.
Ei maan valloitusta tuhansien henkien hinnalla.
Ei. Arvio on 672.
Suunnitelmamme, jonka keksin, on nerokas.
Piirrän sen lumeen.
Grigor, petturin paska, hae oksia ja lehtiä.
- Teitä varten. - Grigor, seis.
- Grigor! - En tiedä, mitä tehdä.
Hae Velementov ja Hugo, niin palaamme kotiin.
Et edes kuuntele? Olet arrogantti.
Tämä ei ole paras hetki. Lumessa. Kaukana kotoa.
Hullu kiihottaa omiani minua vastaan, hovi kihisee.
Ja se, että teet tämän nyt. Nyt!
Jos se paljastuisi, kaikki haistaisivat kaaoksen.
- Tilaisuuden. - Jos ajattelisin, ymmärtäisin tuon.
- Siitä päästään helposti. - Kuka nyt ei kuuntele?
- Kiitos. - Yksi asia.
Olen lojaali sinulle, turvallisuudellesi.
En ruotsalaisen mulkun aiheuttamille idioottimaisuuksille!
- Rauhoitu. - Älä sano minua epälojaaliksi.
- Ymmärrän. Rauhoitu. - Olen sopivan etäisyyden päässä.
Katariina, otamme Ruotsin, vietämme viikonlopun Tukholmassa.
Saamme kansan rakkauden ja liittolaisen.
Voitto saa ihmiset unohtamaan Pugatšovin.
Hugolta saamme haluamamme sataman.
Kotimatkalla pyydämme Pugatšovilta anteeksi, -
kaula katki ja kierrämme maita -
esitellen minua rakastavana aviomiehenäsi.
Pugatšovin pää selittää tilanteen.
Palaamme kotiin. Paavali elää tuosta tarinasta ikuisesti.
- Ei. - Sitä tulisi harkita.
Kyllä vain, mutta ei huvita. Mennään.
Toisinaan sanat eivät riitä.
- Haluat tapella? - Jos on pakko.
- Mitä he tekevät? - Heittävät lumipalloja.
- Vihaisesti vai leikkisästi? - Vaikea sanoa.
- Vaunuissa on buffet. - Buffet?
Kinkkuja, hillottuja hedelmiä.
Jänisterriiniä, jossa on sinun sitruunatimjamisuolaa.
Haluat minut vain vaunuun viedäksesi minut.
Hyvä ajatus.
Grigor voi tuoda hevosesi ja me voimme naida koko matkan.
Strategiasi on läpinäkyvä.
Ja lienee silti toimiva.
Grigor, terriiniä!
Minun on tehtävä tämä. Isäni ilmestyi minulle.
- Sinä siis näit hänet? - Kyllä.
Hän haluaa minusta suuremman.
Minäkin haluan. En riitä tällaisena.
Hullua. Olet enemmän kuin tarpeeksi.
Se on vain päässäsi.
Katso. Terriini on tässä. Minäkin. Me riitämme.
Helvetin hyvää.
Se johtuu suolasta. Sinusta.
Ajattelin kokeilla suolaa jälkiruokaan.
Käskin Jean-Pierren kokeilla.
Hullua, mutta nerokasta. Mennään tutkimaan niitä jälkiruokia.
- Mennään. - Ei.
- Miksi ei? - Ordinaation takia.
Sinun. Ruotsin.
En olisi saanut sanoa niin.
- Olin ilkeä. - Tarkoitit sitä.
Munasin kaiken. Valtakauteni. Se on minun perintöni.
- Me olemme perintösi. - Mitä Paavali näkee? Ja sinä?
Kun sinusta tulee suurempi, ja niin käy, -
näytän vain pienemmältä hänestä ja sinusta.
Puhut hulluja.
Kuulet vanhoja ääniä. Hugo. Pietari Suuri.
Ne kutsuvat sinua paikkaan, jonka jätit.
Kuule minun ääneni.
Näen poikasi silmien loistavan, kun hän katsoo sinua.
Ja sinä häntä.
Ja me. Olemme pistäneet itsemme uusiksi parhaalla, -
raivostuttavalla tavalla.
Se riittää.
Melko lähellä.
Pietari! Helvetti! Jos teet tämän, et voi palata.
Tarkoitan sitä.
- Katariina. - Minä tarkoitan sitä.
- Ethän. - Kyllä!
Koettelet minua joka helvetin päivä.
Venytät valtani rajoja. Riittää.
Tarkoitan sanojani.
Sinusta on monta versiota.
Tiedät, että olen ainoa, joka näkee ne kaikki.
- Niin. - Rakastan niitä kaikkia.
Hämmentäviä ja idioottimaisiakin.
Niin sinä teet.
Pyydän vain samaa sinulta.
- Pietari. - On yhteisiä ja omia asioitamme.
Tämä on minun juttuni. Tarvitsen sitä.
Minä olen Venäjän johtaja, en vain vaimo.
Armeija on minun juttuni.
Tuon version sinusta pitäisi sitten tappaa minut.
- Älä sano noin. - Anna minun tehdä tämä.
Ei. Yksinkertaisesti ei.
Luulet, että tuhoan meidät, mutta minä pelastan meidät.
- Ei! - Oikeasti?
Oikeasti. Tuki suusi.
Lähetän sitten sanan. Rakastan sinua.
Koko helvetin ruumiillani -
ja mikä henki minussa ikinä pihiseekään.
Itse asiassa... paska.
Ei! Ei!
Pietari! Paska!
Ei, Pietari!
Kuseminen polttaa. Käykö sinulle niin?
- Missä hän on? - Helvetti.
- George! - Elisabet. Miten voit?
- Hyvin. - Etsin keisarinnaa.
- Kysyisin Nakazin yhdestä kohdasta. - Mistä?
Paikalliskuvernöörien vetoomusoikeudet -
maatalouden lupia koskien. Sivu 94.
Koko juttu sinun kanssasi on hämmästyttävää.
- Nainen ei voi muuttaa itseään? - Ehkä suunnitelmaansa.
Outo tunne kiisi lävitseni.
Jukra. Pitää istua.
Lev, tuo Elisabetille vodkaa.
Sano, että kuvittelimme sen.
Helvetti.
Se oli siinä sitten.
Kierretään järvi, ehdimme perille ennen yön tuloa.
Tai sitten...
- Jatkamme matkaa. - Pietari on kuollut.
- Se on ohi. - Niin.
- Niin sinäkin, pian. - Menen Katariinan luo.
- Hän ampuu sinut. - Ehkä se on helpotus.
Et ansaitse sitä.
Palvelit maatasi koko ikäsi. Minusta se on surullista.
Kohtaloni oli kai epäonnistua. Kaikki muu itsepetosta.
Selvä. Minäpä kerron sinulle.
Sinä palaat. Päädyt hirteen tai sinut ammutaan petturina.
Maanpetos, varastit joukkoja. Johdatit Pietarin kuolemaansa.
Olit jo heikoilla jäillä.
Paska. Sopimatonta.
Tarkoitan, että ei hän ole anteeksiantavaisella tuulella.
Suru on outoa. Koirani kuoli, kun olin 11.
Söin kuukausia vain lehtiä ja puhuin riimein.
Tuki suusi, lihapulla. Haluat vain maasi.
Ja sinä haluat kunniaa.
Minä voin tarjota sitä.
Voitto, jota Euroopan monarkiat juhlistavat.
Mies, joka sai sen aikaan pääsee historian kirjoihin.
Siihen päälle ruotsalaisia blondeja. Mahtavia hirvilihapullia.
Ja saat varmasti naida Agnesia. Hän tuntuu oudosti haluavan sitä.
Haluamamme on käsiemme ulottuvilla.
Tai sitten pillitämme silkkipöksyissämme -
kuollutta ystäväämme ja kusemme elämämme tyhjän takia.
Emme saa häntä takaisin.
Parin kuukauden päästä sinäkin olet mennyttä.
Tai sitten menet kotiin ja saat kuulasta. Mitä sanot?
Mitä helvettiä? Millään ei ole enää mitään väliä.
Pidän asenteestasi. Ymmärrän Agnesin innon.
- Lapsiparka. - Pietari?
- Ei, vaan hän. - Niin.
Selvä. Lähdetään.
Kovempaa!
- En kaipaa nyt seuraa. - En ole seuraa.
- Tapasitko hänet? - Kyllä.
- No? Älä pidä minua jännityksessä. - Suunnitelma etenee.
Jatka hetki. Olen rättiväsynyt.
- Oikeasti? - Kyllä.
Milloin se päättyy? Suunnitelma.
Toisen piiska tuntuu aina paremmalta.
Jeesus. Mitä nyt?
Vihaan itseäni. Halujani. Miksi minä?
Jeesus. Panitko sinä Pugatšovia?
En. Olen siihen liian vahva, mutta hän on komea.
Onko tästä tulossa joku helvetin rakkaustarina?
Hän on kaitselmuksen kysymys. Kaikki on kysymystä.
Jumala vahvistaa minua työhönsä demonin kanssa.
Minun on päästävä voitolle.
Et tunnu olevan tilanteen päällä.
Kyllä minä olen. Kerran vielä.
Arkkipiispa.
Upota minut rakkauteesi, pyhimyksiisi ja rohkeuteesi.
Voi paska. Istu alas.
Selvä. Olen kunnossa.
- Missä hän on? - Tekovissa.
Hän puhuu papistolle.
Tuon hänet Katariinalle, -
hän oletettavasti kuolee, ja me jatkamme eloa onnellisesti.
Onko se mahdollista? Ei. Miksi sanoa sitä ääneen?
Jeesus Kristus.
Aivan! Rukoillaan Poikaa. Hyvä ajatus.
Et voi tuoda Pugatšovia Katariinan eteen.
Entä jos hän puhuu minusta?
Minä hoidan sen. Minulla on luja ote asioista.
Niin.
Jätän sinut puuhiisi.
Täällä on niin kaunista.
- Katariina? - Grigor.
Täällä on niin kaunista.
Pitäisi palata. Mennään.
- Mitä? - Taidan juosta vaunuille.
- Haluan juosta. - Mitä?
- Emme voi jättää häntä. - Tule!
- Hyvää syntymäpäivää. - Mitä?
Muistan aina syntymäpäiväsi. Neljä päivää ennen omaani.
Muistan silloin aina kakut, -
joita äiti teetti sinulle.
- Niin. - Muistatko kakkuvaunut.
Ne, josta virtahepo astui?
Ne ihastuttivat minua.
Paksu äitikulta.
Tietysti unohdit.
Olet jännittävässä vaiheessa.
- Mitä sinä tarkoitat? - Suunnitelmaa.
Hiivit varmasti Katariinan huoneeseen -
aamuhämärässä, ehkäpä, draaman ja jännityksen takia.
Minä olen sinä.
Pugatšov kirjoitti. Voin ratkaista ongelman.
Kiitollisuutta ja vaatimuslistaani vastaan.
- Näkisitpä ilmeesi. - Marsipaani. En pidä siitä.
Pugatšov. Karismaattinen.
Tosin palvelijan luonne. Makkarissakin.
Naitteko? Millaista se oli?
Tuohonko sinä siitä tartut?
Sinä haluat naida häntä.
- Jeesus Kristus. - Raukkaparka.
Miten piinaavaa.
- Mitä haluat? Et kai kertonut hänelle? - Miksi tekisin niin?
Kunhan Paavali vihitään, eikä Katariinalle käy mitenkään.
Silloin tämä on vain opetus siitä, miten helposti kaaos voi puhjeta.
Juuri niin se menee.
Sitten iloitsen kuin virtahepo vaunuissa.
Mistä sinä tiesit?
Pöytälaatikkosi on tyhjä. Kirjoitat niin mielelläsi kirjeitä.
Kirjoitit näytelmän? Ihana.
- En voinut näyttää muille. - Lietsoo kapinaa, mutta hauskasti.
- Swift on ihana. - Voi, Swift. Hienoa.
Katariinan suhteen petoksellista.
Kirjoitettu rakkaudella.
Ehkä hän on tosissaan, Arkadi.
Lähtivät metsälle ilman minua.
Sitten vain viesti. Vittuilevat päin naamaa.
- Olen ollut lojaali. - Minäkin.
Palkitaanko sitä? Se sulkapallojuttu.
En kestä tätä.
Tiedän, mitä sinä teet.
- En ymmärrä. - Saat anteeksi ampumiseni.
Se oli patrioottista. Ylpeydenaiheeni.
Sanoit ennen, että ne olivat tissisi.
- Olen kehittynyt. - Georgina, minä tässä.
Iske vaikka silmää.
Tulen hulluksi. Ikävöin sinua. Vaikka oletkin ämmä.
Tatiana. Statuksen janosi heijastaa sisäistä tyhjyyttäsi, -
jonka vain uusi seurapiiri voi täyttää.
Revin hiuksesi päästäsi. Iske nyt vain silmääsi.
Järjestelmä, jonka luomus olet, tuhoaa naisia.
Säälin sinua, ja meitä kaikkia, mutta uusi aika koittaa.
Hyvästi.
Mekot lähtevät ensimmäisenä.
- Onko Grigorkin metsällä? - Sinnekö hän meni?
Kaikki muut paitsi minä.
- Oletko kunnossa? - Tyttönä Saksassa.
Olin eräässä puutarhassa. Pari juttua.
Kaikki kasvit olivat niin herkkiä. Luulin niitä keijujen tekeleiksi.
Sitten kaikki oli puutarhassa ympyrän muodossa.
Puutarha, kasvit, pensaat, ehkä pilvetkin.
Juoksimme siellä nauraen Angela-siskoni kanssa.
Äiti huusi meille, mutta emme pysähtyneet.
Emme ennen kuin oksensimme pyörryksissämme toistemme päälle.
- Niin. - Tehdään mekin niin.
- Oksennamme? - Ei, höpsö.
Muutetaan palatsin puutarhat ympyränmuotoisiksi.
Itse asiassa kaikkien palatsien. Ihmiset pitävät siitä.
Se tuo iloa, ei muuta, mutta siinä ei ole mitään vikaa.
Iloa. Pelkät kuusikolmiot huvittaisivat.
- Oletko sinä kunnossa? - Olen.
- En voi uskoa sitä... helvetti. - Grigor, lopeta.
Mitä?
Kuuntele. En usko, että se tapahtui.
- Mitä? - Menin maahan.
Kun katsoin uudelleen, ei mitään.
Vain jäinen järvi. Kaunis jäinen järvi.
Grigor, taisimme kuvitella sen.
- Katariina. - Lumisokeus. Harhat.
- Sitä sattuu. - Minä näin...
- Märkää... - Sitä ei tapahtunut!
- Katariina. - Kuvittelimme sen. Grigor!
Niin siinä kävi.
Selvä. Hyvä on.
Niin. Lepää nyt.
Jos vain voisin, mutta keisarinna ei voi levätä.
Ilo ja taakka. Minun on työskenneltävä.
- Marial. - Anteeksi.
- Mikä on hätänä? - Ei mikään.
Vaimojen on voitava puhua miehilleen.
Jaettu huoli on puolikas.
Jaettuun leipäpalaan ei voi tukehtua. Puolikas muna...
Okei. Tämä on naurettavaa, mutta ehkä ääneen sanominen auttaa.
Se kai liittyy Pugatšoviin.
Pelkään, että arkkipiispa on menettänyt hallinnan. Itseensäkin.
- Hän aikoo tuoda hänet tänne. - Mielenkiintoista. Jatka.
Se vaarantaa minut.
Meidät. Luuletko, ettei se osu minuun?
Minun pitäisi vain rauhoittua. Arkkipiispa on nerokas.
Tämä on hänelle peruskauraa.
- Hänet on surmattava. - Arkkipiispako? Kiitos.
Pugatšov. Helvetin tollo vaarantaa sinut.
Patriarkalla ei ole hätää.
Pugatšovin palleja puristetaan, hän ujeltaa nimesi. Mitä sitten?
Katariina ei anna anteeksi.
Ei illallisia, uusia kenkiä, hovia.
Parhaimmillaan karkotus.
Haluatko viettää loppuelämäsi tiluksilla?
- Vihaan niitä. - Lantaa ja hyttysiä.
Juuri se tulee minullekin mieleen.
Se ei käy. Minä tapan hänet mielellään.
Halusinkin tehdä jotain synttäriesi kunniaksi.
Herttaista, mutta Pugatšov luottaa minuun.
Hoidan sen itse.
Haluatko maitoa? Minun tekisi mieli.
Toki. Se sopisi.
- En pysty tähän. - Pystyt.
- En usko. - Kyllä sinä voit.
Katariina.
Voit! Voit!
Voit ja teet niin.
Kyllä.
- Kyllä. - Heippa.
Hoviin on saatava suuri aamiainen.
Kerää kokit ja auta järjestelyissä. Paljon kukkia.
Kerää ne vihreään salonkiin.
Helmi vai mattamusta?
Helmi on niin kaunis, että se vie hänen huomionsa.
- Se on hyvä. - Yllätys on tärkeää.
Olen tehnyt sen ennenkin.
- Hei. - Hei.
- Myöhäistä. - Niin. Aikaistakin.
Päätin tulla aikaisessa. Aamu pian sarastaa.
- Miksi te olette ylhäällä? - Aviojuttuja.
Odotan ulkona.
Missä sinä olit?
Eksyin, tipuin ratsailta, löin pääni.
- Heräsin peuran kieli suussa. - Outo juttu.
Ei minusta. Metsässä olen vain yksi muista eläimistä.
- Kieleni on osa kokonaisuutta. - Oletko kunnossa?
- Kuinka kovaa kolautit pääsi? - Kovaa.
- Puhuitko tohtorille? - Kyllä.
Olen kiinnostuneempi sinusta. Miten eilisesi sujui?
Kaksi päivää. Olitko Pietarin kanssa?
Mistä puhuitte Maksimin kanssa? Vaikutti vakavalta.
Maksim kenkä pakkomielteineen.
Anna hänelle kenkänsä, jumalauta.
Pojalla on vain yksi elämä.
Eläköön täysillä.
Haluatko mennä makuulle?
Haluan, mutta en pysty nukkumaan.
Lepää täällä. Menen tiluksille. Palaan parin päivän päästä.
- Sinähän vihaat tiluksia. - Todella.
Toisinaan velvollisuus kutsuu ja minun on pelastettava päivä.
"Aatelisten aamiainen."
"Ruokalistalla on iloa. Iloa, jumalauta."
Miten ihanaa. Hyvää huomenta.
On aikaista, mutta ei tuhlata päivää.
Peukaloinen lensi huoneeseen ja nokki Petraa. Niin hupaisaa.
En voinut odottaa kertoa tärkeitä uutisia.
Agnes! Mukavaa, että olet täällä.
- Mielelläni, keisarinna. - Erinomaista.
Sota.
Hyvät naiset ja herrat, minä, ja prosessi on käynnissä...
...valloitan Ruotsin!
- Mitä? - Onko tämä vitsi?
Pietari III, Hugo, Velementov -
marssivat kolmen pataljoonan kanssa kohti Ruotsia.
Arkkipiispa, rukoile voittoa heti.
Totisesti.
Luoja, lähetän sinulle pyynnön -
suoda miehillemme kunniaa ja suojella heitä.
Vuotakoon ruotsalaisten veri vuolaana virtana, -
jolla voit purjehtia kultaisella veneelläsi.
- Vene on hiukan outo, mutta kuvaileva. - On aikaista.
- Hurraa. - Hurraa!
Lauletaan venäläinen sotalaulu.
Palautamme monarkian.
Kaikki mukaan.
Petrov, aloitahan!
Katariina, mistä nämä hulluudet tulivat?
Emme tee Pietarin kanssa tarpeeksi yhdessä, joten Ruotsi.
Mysteeriä. Pidän siitä.
- Agnes. - Saisinko hetkisen?
Tietysti. Puhutaan myöhemmin.
- Olen ällistynyt. - Se on ällistyttävää.
Miten tässä näin kävi?
Luulin, ettet...
Ovatko joukot matkalla?
Ovat. Olet niin iloinen.
Silmäsi loistavat. Kai kohta syttyvät liekkeihin.
Kiitos. Emme uskaltaneet unelmoidakaan tuestasi.
Joten juonittelitte nenäni edessä.
Hurraa. Unelmoi Tukholmasta.
Palaat sinne pian.
Mitä helvettiä?
- Keisarinna? - Arkkipiispa. Hienoa.
Hyvä rukous. Jäi mieleen.
Kultainen vene verivirrassa. Upeaa.
Kiitos. Tutkimattomat ovat Herran tiet.
Kuten sotamme Ruotsin kanssa.
Olisiko Jumala pihalla siitä, mitä tehdä seuraavaksi.
Siksi tiet ovat tutkimattomia.
Silloin hän vaikuttaa kaikkivoivalta ja loogiselta.
- Mielenkiintoinen kysymys. - Jumala on fiksu.
Pidätkö pistaaseista? Haetaan niitä.
Minulla on Pugatšovin kirje. Ei pistaaseja.
Hän suostuu antautumaan kirkolle. Sinä voit neuvotella lopun kapinalle.
- Mahtavaa! - Niin minustakin.
Hän siis tulee, minä tapan hänet. Sekö on neuvosi?
Se olisi helpotus meille kaikille.
Kiitos, arkkipiispa.
- Näytät surulliselta. - Ei...
Minua vähän väsyttää.
Aivan. Minä menen sitten.
- Riisutaanko sinut petiä varten? - Minulla on tekemistä.
- Grigor, mikä on? - Ei mikään.
Olen tuntenut sinut 12-vuotiaasta. Miksi itkit?
Se kosketti minua.
- Vale. - Painu helvettiin.
Näytät kauhistuneelta.
En ole.
- Grigor! - Rintani räjähtää.
Helvetti!
Mikä on, kultaseni? En ole ilkeä sinulle.
Tai olin, mutta lopetin.
Lyö minua. Minun pitää... Nai tai lyö.
- Jotain! - Mikä on? Katso minua.
Ei, ei.
Sinä pelotat minua.
En tiedä, miten enää elää.
Mitä sinä tarkoitat?
- Hän on poissa. - Kuka?
Pietari.
Hän on kuollut.
Mistä helvetistä sinä puhut?
Menimme järven jäälle. Hänellä oli armeija ja Hugo.
Katariina ja Pietari puhuivat...
Jos en olisi sanonut jotain, hän olisi...
Hän ei palannut, minulla oli huono tunne. Siksi sanoin hänelle.
Hän sanoi minua epälojaaliksi. En ollut sitä koskaan.
Minulla oli huono tunne. Hän putosi jäihin.
Mitä? Mistä sinä...
Hevonen putosi jään läpi. Pietari jäi jalustimeen kiinni.
Minä juoksin, Georgina.
Painoin pääni pinnan alle. Näin hänestä vilauksen.
Hän näytti hämmentyneeltä.
Kuin ei käsittäisi sitä.
Sitten hän katosi. Hän oli poissa. On poissa.
Katariina sanoi, että kuvittelimme sen.
Hän ei kerro kenellekään, enkä minä voi, hän tappaa minut.
Hän on sekaisin, ja minä...
Hän on kuollut?
Kuollut, jumalauta.
Tietääkö hän?
Et voi kertoa kenellekään.
Minä näytän sinulle.
Koholyönti, nokkela ämmä. En arvannutkaan.
- Voinko pelata? - Kyllä!
Varo koholyöntiäni.
Laitan siihen kierteen. Se on vaarallinen.
Varaudun siihen.
Suomennos: Aaron Laakso Iyuno