- Nu. - Den er knap nok grillet.
Lidt råt kød i midten giver en silkeagtig følelse i munden.
Du kom ikke nok fennikel i.
Jo. De vil indse det og bøje Dem, ligesom når vi tager Sverige.
- Det er mit land. - Men det er mine tropper.
- De er rådgiver. Forstået? - Okay.
Bare vent, til vi er i Stockholm. Så skal vi fandeme more os.
- Huzzah! - Huzzah.
For fanden da. Idioter.
- Hvordan gik det? - Tre bataljoner er på vej.
Vi støder til dem senere.
Det sker. Det sker sgu virkelig.
- Vil De være sådan? - Formentlig.
Okay. Lad os ride videre.
Tropperne er i bevægelse. Der er kamp i luften. Den bedste følelse.
Nu skal de få røvfuld! Tag fiskene med.
Hvad venter vi på?
- Dem. - Hvorfor lige her?
- Kort. - Okay.
De skal krydse søen for at støde til tropperne på vej til Stockholm.
Ja.
Når vi får dem hjem, må ingen vide, hvad der skete.
- Okay? - Jeg vil bare have ham hjem.
Det er Hugos skyld. De dræber ham, ikke?
Svar ikke. Hvis jeg dræber ham nu -
fordi mit våben går af på vej hjem, er det så okay?
- Hold nu bare udkig efter dem. - Fint.
Og det har intet med Pugatjov at gøre? De går ikke imod mig?
Nej, han lytter bare til Hugo og er påvirket af Peter den Store.
Mænd behøver noget. Det er vores forbandelse.
Alle behøver noget. Det er ikke altid en forbandelse.
- Hvorfor står De bare der? - Ærefrygt.
Upassende, men logisk svar.
- Hvor er Grigor? - Jeg har ikke set ham.
Heller ikke jeg. Han sov ikke her.
- Inde i Marial måske. - Ja.
Tak, fordi De sagde det usagte højt.
Jeg står her, hvis De mangler noget.
- Hvis De vil. - Det vil jeg.
Skiderik.
- Mener De mig? - De er forsinket.
Jeg har travlt. Vilkårlighed er et aspekt.
Såsom at dræbe 47 adelige i Vlastin vilkårligt?
Er det alt? Når man stabler lig, ser det ud af mere.
Det stod ikke i Deres instrukser.
De sagde: "Skab kaos." Det er gjort.
Det er ikke videnskab. Folk går amok. De ville skræmme hende.
- Hun er skræmt. - Det var så lidt.
Må jeg få lidt af den?
Ja ... Den sidste del nærmer sig.
Jeg tror, at vi kan slå hende ihjel.
De elsker mig derude. De vil se blod.
Jeg tror, at jeg tiltaler dem.
- Jeg har en ... - Nedsmeltning?
- Åbenbaring. - Det kan stige en til hovedet.
De ville være rig. Det bliver De efter det her.
Jeg tror, at hun er nødt til at dræbe mig.
Efter drabene på de adelige.
Hun vil sige undskyld for dolkningen.
Herligt. Jeg gad godt bolle hende. Er det muligt?
- Jeg skal nok nævne det. - Sjovt.
- De er en charmerende skiderik. - Det har jeg hørt før.
Tag en bid.
Fokusér på planen.
Én by til. Tekov. Og dræb ikke flere adelige.
Tag kontakt med den lokale præst. Bliv der. Send dette brev.
De vil gerne forhandle med kejserinden.
Kirken er Deres klippe og så videre.
- Her er Deres noter. - Okay. Tekov.
Okay. Alle tiders.
Var der mere? En omgang mod vognen? Ingen vil se det.
- Jeg tror ikke ... - Man skal sgu ikke tro.
Se lige Dem. De venter på at puste ud, min ven.
De er helt anspændt. Jeg siger: "Eksplodér."
Sikket forspil. Jeg elsker det.
- Gør Deres job! - Se det i øjnene.
De vil tænke på det hele vejen hjem, patriark -
og til langt ud på natten.
Hold da kæft. Er det dem?
Hvad sagde jeg?
- Hvem er det? - Det er Katarinas vogn.
Hun er en perle.
- Jeg savnede hende. - Vi kan fortsætte.
- De kan ikke krydse søen. - Vi kan vinke.
Se venlige ud. Jeg vil have en god relation, når jeg tager tronen.
- Jeg taler med hende. - Hun vil bede Dem stoppe.
- Vi stjal hendes hær. - Hun gør altid uventede ting.
- Måske vil hun vise sin støtte. - Laver han sjov?
Tænk, hvis jeg dør i kamp.
En vild seksuel eskapade af intens natur virker belejlig.
Fandens. Hun vil ikke tilgive forræderi!
- Skal vi bare fortsætte? - Lad os vente.
- Nå, det er bare Dem. - Vil De drikke te med mig?
Og drøfte kvinders befrielse fra penissen ved oplysningens principper?
Nej.
- Er han ikke sammen med Dem? - Nej.
- Han er vel hos sit livs kærlighed. - Peter. Selvfølgelig.
Hej. Illoyalt.
Jeg var bekymret.
- Hej. - "Hej"?
- Laver du sjov? - Du er vred.
Mere end det. Og forestil dig så, at det er meget mere end det.
Og se det så igennem et forstørrelsesglas -
på størrelse med månen.
Du er her altså ikke for at vise din støtte.
Du stjal min hær. Og du løj om at være på jagt.
Jeg jager svenskere, et eftermæle og mange vagtler.
Ingen snak, tak.
Ingen vil få at vide, at dette skete.
- Au contraire . - Hvad?
Det betyder "tværtimod". Det vil stå i historiebøgerne.
Der vil blive skrevet sange og teaterstykker om det.
Der vil være en kogebog med måltiderne på rejsen til sejr.
Tror du, at jeg vil lade dig stjæle min hær og tage Sverige i mit navn?
Ja, fordi du er klog.
Når du lægger vreden til side, vil du indse, at det er genialt.
Jeg vil ikke invadere Sverige. Ellers havde jeg gjort det.
Vi laver ikke ret meget sammen. Det bør man ifølge Tjoglokovs bog.
De taler om at spille bridge eller biavl.
Ikke at invadere et demokratisk land med tusindvis af døde.
672 er vurderingen.
Vores plan, som jeg står bag, er genial.
Jeg kan tegne det i sneen.
- Grigor, skaf nogle kviste og blade. - Nej, det skal du ikke.
- Grigor! - Jeg er i syv sind.
Hent Velementov og Hugo, så tager vi hjem.
Vil du ikke engang lytte? Du er så arrogant!
Jeg har det ikke så godt her i sneen langt hjemmefra -
mens en galning opildner folket mod mig, og hoffet ulmer.
Og at du gjorde det her nu ...
Hvis det kommer ud, vil alle lugte kaos. Det ved du.
- Ja, men det kan løses. - Du lytter ikke.
- Tak. - En ting.
Jeg er loyal mod Deres sikkerhed.
Ikke Deres idiotiske planer udløst af en lapset svensk nar!
- Slap af. - Kald mig aldrig "illoyal" igen.
- Det er forstået. Slap af. - Jeg holder respektfuld afstand.
Katarina, du burde støtte det.
Vi tager Sverige, du kommer, vi holder weekend i Stockholm -
bliver elsket af en evig allieret -
og sejren vil få folket til at glemme Pugatjov.
Hugo giver os en havneby. På vej hjem finder vi Pugatjov og undskylder -
hugger hans hoved af og præsenterer mig som din kærlige mand -
og viser Pugatjovs hoved og forklarer tingene.
Så tager vi hjem, og Paul vil altid leve højt på den historie.
- Nej. - Vi burde overveje det.
Det er overvejende sjovt, men nej. Kom.
Nogle gange er ord ikke nok.
- Vil du slås? - Om nødvendigt.
- Hvad laver de? - Kaster snebolde.
- Aggressivt eller spøgefuldt? - Det er svært at sige.
- Der er en buffet i hestevognen. - En buffet?
Skinke, syltede frugter -
og en kaninragout med din egen citron- og timiansalt.
Det er et trick. Du vil bare tage mig med.
God idé.
Grigor kan ride din hest tilbage, og vi kan bolle hele vejen hjem.
Din strategi er åbenlys.
Men ikke desto mindre meget fristende.
Grigor, ragouten!
Jeg er nødt til at gøre det her. Min far viser sig for mig.
- Mener du, at du ser ham? - Ja.
- Han stiller krav. - Glem ham!
Jeg stiller også selv krav. Jeg har ikke gjort nok.
Du har gjort mere end alle dem, jeg kender.
Det er ren indbildning. Se her.
Ragouten er her. Jeg er her. Vi er nok.
Den er fandeme god.
Takket være saltet og dig.
Jeg vil prøve salt i desserter. Jeg bad Jean Pierre eksperimentere.
Vanvid, men genialt. Lad os udforske de desserter.
- Kom. - Nej.
- Hvorfor ikke? - På grund af indvielsen.
På grund af dig og Sverige.
Det var dumt at nævne Sverige.
- Jeg var ond. - Du mente det.
Jeg kvajede mig i min regeringstid. Det er mit eftermæle.
- Vi er dit eftermæle. - Hvad vil Paul se? Og du?
Når du bliver større og større -
vil jeg se mindre og mindre ud i hans og dine øjne.
Det er vanvittig snak.
Du hører gamle stemmer. Hugo og Peter den Store -
kalder dig tilbage til noget, du har forladt. Men lyt til mig.
Jeg ser din søns øjne. De lyser op, når de ser på dig.
Ligesom dine, når du ser på ham.
Og vi to har omskrevet hinanden på den bedste og mest irriterende måde.
Det er nok.
Det er næsten nok.
Peter! Fandens! Hvis du gør det her, skal du ikke komme hjem.
Jeg mener det.
- Katarina ... - Jeg mener det.
- Nej. - Jo.
Du dræber mig hver eneste dag.
Du knækker mig og mit styre. Nu er det nok!
Jeg mener, hvad jeg siger.
Der er mange udgaver af dig. Kun jeg ser dem alle.
- Ja. - Og jeg elsker dem alle.
Selv når de er idiotiske.
Ja, det gør du.
Jeg beder bare om det samme fra dig.
- Peter ... - Der er os-ting og mig-ting.
Det her er en mig-ting. Jeg har brug for det.
Jeg er Ruslands regent, ikke bare en hustru.
Hæren er en mig-ting.
Den udgave af dig må dræbe mig for at stoppe mig.
- Sig ikke det. - Så lad mig gøre det.
Nej. Lad nu være.
Du tror, at jeg knuser os, men jeg redder os.
- Nej! - Virkelig?
Ja, og hold mund.
Jeg skriver, når det er gjort. Jeg elsker dig.
Af hele mit hjerte og min krop og den ånd, der styrker mig. Alt.
Men faktisk ... Pokkers også.
Nej!
Peter! Pis!
Peter!
Det svider, når jeg tisser. Kender De det?
- Hvor er han? - Fandens.
- George! - Elizabeth. Hvordan har De det?
- Fint. - Jeg ledte efter kejserinden.
- Angående et uddrag af "Nakaz". - Hvilket uddrag?
Guvernørers ret til at anke angående landbrugstilladelser, side 94.
Det hele er meget imponerende.
- Kan en kvinde ikke ændre sig? - Jo, ændre planer.
Jeg fik lige den underligste følelse.
Herregud. Jeg må sidde ned.
Lev, hent lidt vodka til Elizabeth.
Sig, at det var ren indbildning.
Fandens.
Så er det altså slut.
Vi rider rundt om søen. Vi møder dem i skumringen.
Eller også ...
- Vi kan fortsætte. - Peter er død.
- Det er slut. - Ja.
- Det er De også snart. - Jeg må tale med hende.
- Hun skyder Dem. - Det vil måske være en lettelse.
Det fortjener De ikke.
De har tjent Deres land hele Deres liv. Det er virkelig trist.
Måske var fiasko min skæbne, og resten er selvbedrag.
Okay. Lad mig skære det ud i pap for Dem.
Hvis De vender om, bliver De hængt eller skudt som forræder.
De stjal tropperne.
- De ledte Peter i døden. - Stop.
De var allerede på tynd is med hende. Fandens. Dårligt timet ordspil.
Pointen er, at hun ikke vil være så tilgivende.
Sorg er besynderlig. Min hund døde, da jeg var 11.
Jeg spiste blade og kommunikerede kun i rim.
Klap i, kødbolle. De vil bare have Deres land tilbage.
Og De vil bare have Deres værdighed tilbage.
Det kan jeg give Dem.
En sejr, som alle monarkier vil hylde.
Og den mand, der udrettede det, vil gå over i historiebøgerne.
De vil få svenske blondiner -
kødboller af perfekt hakket kronhjortekød -
og De kommer til at bolle Agnes, for det kan jeg se, at hun vil.
Lad det ske. Vi har det, vi ønsker, inden for rækkevidde.
Eller også kan vi græde i vores silkebukser -
over at vores ven døde og ødelagde vores liv.
Han kommer jo ikke tilbage. Om få måneder er De der heller ikke mere.
Eller tag hjem og bliv skudt i morgen. Nogen tanker?
Fandens også. Intet betyder noget mere.
Jeg elsker den attitude. Jeg kan se, hvorfor Agnes er slavebundet.
- Stakkels unge. - Peter?
- Nej, hende. - Ja.
Okay, lad os tage af sted.
Hårdere!
- Jeg har ikke lyst til selskab. - Jeg er ikke selskab.
- Har De talt med ham? - Ja.
- Træk ikke spændingen ud. - Planen fortsætter.
Gør det her for mig. Jeg er udmattet.
- Virkelig? - Ja.
Hvornår stopper den? Planen?
Det er meget bedre at blive pisket af en anden.
Kors. Hvad foregår der?
Jeg hader mig selv og mine længsler. Hvorfor? Hvorfor mig?
Har De bollet Pugatjov?
Nej, nej. Jeg er for stærk til det. Men han er pæn.
Er det her nu en elskovshistorie?
Han er sendt for at udfordre mig.
Gud styrker mig til at gøre hans arbejde gennem og med en dæmon.
Og jeg skal overvinde det.
De har vist ikke kontrol over situationen.
Jo, jeg har. En til.
Archie ...
Bring mig din kærlighed og dit mod og dyp mig i det.
Åh nej. Archie, sæt Dem ned!
Okay. Jeg har det fint.
- Hvor er han? - I Tekov.
Han kontakter præsten.
Jeg bringer ham til Katarina -
og han dør, eller vi lever lykkeligt resten af vores liv.
Er det muligt? Nej. Så hvorfor sige det højt?
Gode gud ...
Lad os bede til Guds søn. Fantastisk idé.
De kan ikke bringe Pugatjov til Katarina.
Hvad hvis han sladrer om mig?
Jeg håndterer det. Jeg har styr på tingene.
Ja ...
Jeg lader Dem ordne det.
Her er så smukt.
- Katarina? - Grigor?
Grigor, her er så smukt. Men vi må hellere komme hjem. Kom.
Jeg løber måske hen til vognen. Jeg har lyst til at løbe.
- Vi kan ikke forlade ham. - Kom nu!
- Tillykke med fødselsdagen. - Hvad?
Jeg husker altid Deres fødselsdag, for den er fire dage før min.
Og når min fødselsdag nærmer sig, tænker jeg på Deres mors kager.
- Ja. - Husker De den store hestevogn ...
- ... med en flodhest? - Ni.
Jeg elskede det.
Min kære, tykke mor.
De havde glemt Deres fødselsdag. De er i den spændende fase.
- Hvad mener De? - Planen.
De kan gøre en åndeløs entré i Katarinas gemakker.
Ved daggry for at tilføre det lidt drama og spænding.
Nu er jeg Archie.
Pugatjov har skrevet, og jeg kan løse problemet -
til gengæld for taknemlighed og en liste med krav.
- De skulle se Deres ansigt. - Det er marcipanen. Ikke en favorit.
Pugatjov er karismatisk, men tænker som en undersåt. Selv i soveværelset.
Har De bollet med ham? Hvordan var det?
Er det Deres kommentar til, at jeg siger, at De står bag Pugatjov?
Åh, De vil bolle med ham.
- Gode gud. - Stakkels Dem. Sikken pinsel.
- De har ikke fortalt hende det, vel? - Hvorfor skulle jeg det?
Så længe Paul bliver indviet, og hun er uskadt -
er det en påmindelse om, hvor nemt kaos kan opstå i landet.
Og præcis sådan vil det gå.
Så er jeg en glad flodhest i en vogn.
Hvordan vidste De det?
Deres skrivebordsskuffe var tom, og De skriver altid mange breve.
De har skrevet et teaterstykke. Jeg elsker det.
- Jeg kunne kun vise det til Dem. - Oprørsk, men sjovt.
- Ja. Jeg elsker Swift. - Swift? Fantastisk.
Måske lidt tarveligt mod Katarina.
Nej, det er skrevet af kærlighed til landet.
Måske er det hendes alvor, Arkadij.
Tog de på jagt uden mig?
Og så sendte de en besked. Det er virkelig tarveligt.
- Jeg har altid været loyal. - Også jeg.
Men bliver vi nogensinde belønnet? Det der badminton-halløj ...
Jeg kan ikke holde det ud.
Jeg ved, hvad De laver.
- Hvad mener De? - Jeg tilgiver Dem, at De skød mig.
Det var min patriotiske pligt og det, jeg er mest stolt af.
De var jo mest stolt af Deres bryster.
- Jeg har vist udviklet mig. - George, det er mig.
Bare blink, så jeg ved det.
Det driver mig til vanvid, og jeg savner Dem, selv om De er en bitch.
Tatjana, dette behov for status og andres kærlighed viser et hul i Dem -
som kun kan fyldes af et nyt selskab.
Jeg hiver sgu Deres hår ud. Bare blink, så ved jeg det.
De er skabt af et system, der knuser kvinder.
Jeg føler med Dem og os alle, men en ny begyndelse nærmer sig.
Farvel.
Kjoler bliver det første, der ryger ud.
- Er Grigor også på jagt? - Er det der, han er?
Alle andre end mig.
Da jeg var pige i Tyskland, besøgte vi en have med to særpræg.
Alle planterne var så fine, at jeg troede, at feer havde lavet dem.
Og alt i haven var rundt.
Selve haven, planterne, hækkene og måske skyerne.
Min søster, Angela, og jeg løb rundt og lo -
og min mor råbte, men vi stoppede først, når vi var rundtossede -
og kastede op. Hende i mit ansigt og jeg på hendes fødder.
- Ja ... - Så det burde vi gøre.
- Hvad? Kaste op? - Nej, fjollehoved.
Lave en eller alle slottets haver runde.
Eller hele landets slotte. Folk vil elske det.
Det bringer bare glæde, men det er der intet galt i.
Blot sekskantede indslag ville glæde.
- Er De okay? - Ja.
- Jeg kan ikke tro det ... Fandens. - Grigor, hold op.
Hvad?
Hør her. Jeg tror ikke, at det skete.
- Hvad? - Jeg lægger mig ned.
Og når jeg kigger op igen, er der intet.
Bare en tiliset sø. En smuk tiliset sø.
Grigor, jeg tror, at det var indbildning.
Solen, sneblindhed, hallucinationer.
- Det sker. - Jeg så det.
- Det var vådt. - Det skete ikke!
- Katarina ... - Det var indbildning. Grigor!
Det var det, der skete.
Okay, Katarina.
Ja. Bare hvil Dem.
Jeg er kejserinde, så jeg kan aldrig hvile mig.
Det er en glæde og en byrde. Jeg må arbejde.
- Marial, hold nu op. - Undskyld.
- Hvad er der i vejen? - Ikke noget.
En kone skal altid kunne tale med sin mand.
En delt byrde er en halveret byrde.
Man kan ikke få et brød galt i halsen, som er delt ...
Okay, okay. Det er latterligt, men måske hvis jeg siger det højt ...
Det er vel Pugatjov.
Jeg frygter, at Archie har mistet kontrollen over dette eller sig selv.
- Han vil bringe ham hertil. - Interessant. Fortsæt.
Det bringer mig i fare.
Os i fare. Tror du da, at det ikke vil tilsmudse mig?
Jeg skal bare slappe af. Archie er altid genial.
Det er bare hans morgenlune.
- Han må dø. - Archie?
- God plan. Tak. - Pugatjov.
Denne bonde bringer dig i fare.
Archie er patriark. Han klarer sig. Men dig ...
Hvis de klemmer om Pugatjovs nosser, og han siger dit navn, hvad så?
Så tilgiver hun mig aldrig.
Slut med royale middage, nye sko og livet ved hoffet.
Vi bliver i bedste fald bortvist. Vil du bo på familiens gård?
- Jeg hader gården. - Gødning og myg.
Det er sådan, jeg husker den.
Det må ikke ske. Jeg dræber ham for dig. Med glæde.
Du har snart fødselsdag. Jeg ville gøre noget for dig.
Sødt. Men Pugatjov stoler på mig. Jeg gør det.
Okay. Vil du have lidt mælk? Jeg kunne godt bruge lidt mælk.
Ja. Mælk ville være dejligt.
- Jeg kan ikke gøre det her. - Jo.
- Det tror jeg ikke. - Jo, De kan.
Katarina.
Det kan De! Det kan De!
De både kan og vil.
Ja.
- Ja. - Hej.
Vi må lave en stor morgenmad til hoffet.
Saml kokke og folk til at hjælpe mig. Og masser af blomster.
Saml dem i den grønne salon.
Perlemorshåndtag eller matsort?
Perlemorshåndtag er kønt og vil distrahere ham.
- Kønt er altid godt. - Overrumpling betyder alt.
Jeg har gjort det før.
- Hej. - Hej.
- Det er sent. - Ja, men også tidligt.
Jeg besluttede at komme tidligt. Det er snart daggry.
- Hvorfor er I oppe? - Ægteskabshalløj.
Jeg venter udenfor.
Hvor har du været?
Jeg red, faldt af og blev bevidstløs. En hjort stak tungen i min mund.
- Underlig historie. - Jeg er jo bare et dyr for dem.
- Min tunge er en del af en helhed. - Er du okay?
- Slog du hovedet slemt? - Ja.
- Så du Vinodel? - Ja. Hvordan var din dag i går?
To dage. Var du sammen med Peter?
Hvad talte du og Maxim om? Det virkede alvorligt.
Maxim og hans skomani. Jeg forsøger at få styr på det.
Lad ham få sine sko, siger jeg.
Han har sgu kun ét liv.
Han kan lige så godt leve det.
- Vil du ligge ned? - Ja, men jeg kan nok ikke sove.
Hvil dig her. Jeg skal besøge gården. Jeg er tilbage om en dag eller to.
- Du hader jo gården. - Ja.
Men nogle gange kalder pligten, og så må jeg komme og redde dagen.
"Der er morgenmad til alle adelige. Glæde står på menuen. Fandens glæde."
Dejligt. Godmorgen. Det er tidligt, men hvorfor spilde dagen?
En gærdesmutte prikkede Petra i baghovedet og fløj væk. Så sjovt.
Jeg kunne ikke vente med at fortælle jer en vigtig nyhed.
Agnes! Dejligt, at De er her.
- I lige måde, kejserinde. - Strålende.
Krig.
Mine damer og herrer, vi er allerede i gang med ...
... at invadere Sverige!
- Hvad? - Er det en spøg?
Peter 3., Hugo og general Velementov har taget fort Lalinkas -
tre bataljoner og er på vej til Sverige i dag.
Archie, bed omgående for sejr. Nu!
Naturligvis.
Herre, jeg sender dig en anmodning -
om at hædre og beskytte vores mænd -
og gid vi må lave en flod af svensk blod -
som du kan sejle en guldbåd på.
- "Båd" er sært, men stimulerende. - Det er tidligt. Det er svært.
- Huzzah. - Huzzah!
Lad os synge en livlig russisk krigssang.
Vi vil genoprette monarkiet.
Syng med, alle sammen.
Petrov, De synger for.
Katarina, sikken vanvittig idé. Hvor kom den fra?
Peter og jeg laver ikke nok sammen. Derfor Sverige.
Du har tilført mystik. Jeg elsker det.
- Agnes. - Må jeg tale med Dem?
Selvfølgelig. Vi tales ved senere.
- Jeg er overrasket. - Det er overraskende.
Hvordan skete det? Jeg troede aldrig, at De ...
Er de på vej med tropper?
Ja. Og De er så glad.
Deres øjne skinner. De bryder nok ud i flammer.
Tak. Vi turde ikke håbe på Deres støtte.
Jeg lagde en plan lige foran min søde næse.
Huzzah. Drøm om Stockholm. De vil snart være tilbage.
Hvad fanden?
- Kejserinde? - Archie! Alle tiders. Hej.
Fantastisk bøn. Lige efter mit hoved. En guldbåd på en flod af blod. Flot.
Tak. Helligåndens veje er uransagelige. Som krigen i Sverige.
Tror De, at Gud tænker: "Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre nu"?
Det er mine veje, der er uransagelige.
Så virker det magtfuldt og logisk, selv om der ikke er nogen logik.
- Et interessant teologisk spørgsmål. - Gud er kløgtig.
Kan De lide pistacienødder?
Jeg har et brev fra Pugatjov. Nej til nødderne.
Han vil overgive sig til mig og kirken -
mens De forhandler om oprørets ophør.
- Herligt! - Det syntes jeg også.
Og så slår jeg ham ihjel. Er det Deres råd?
Det ville være en lettelse for os alle.
Fint. Tak, Archie.
- De ser nedslået ud. - Nej, jeg ...
Jeg føler mig lidt træt.
Okay. Så går jeg.
- Skal jeg klæde Dem af? - Nej, jeg skal ordne noget.
- Grigor, hvad sker der? - Ikke noget.
Jeg har kendt dig, siden du var 12. Hvorfor græd du?
Jeg var bare rørt.
- Løgn. - Flyt dig.
Du ser skrækslagen ud.
Det er jeg ikke.
- Grigor! - Mit bryst er ved at eksplodere.
Fandens!
Min skat, hvad er der i vejen? Jeg ville ikke være ond.
Det var jeg, men det er slut nu.
Slå mig i ansigtet. Bol mig eller slå mig.
- Gør noget. - Hvad er der? Se på mig.
Nej, nej ...
Du skræmmer mig.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal leve.
Hvad mener du?
- Han er væk, George. - Hvem?
Peter.
Han er død.
Hvad fanden taler du om?
Vi var ved isen. Ved søen. Han tog hæren og den skide Hugo.
Katarina og Peter talte sammen.
Hvis jeg ikke havde sagt noget, ville han stadig ...
Han ville ikke vende om. og jeg havde en dårlig fornemmelse.
Han kaldte mig illoyal, men det var jeg aldrig.
Jeg havde en dårlig fornemmelse. Han gik gennem isen.
Hvad er det, du ...?
Hans hest gik gennem isen, og han sad fast i stigbøjlen.
Jeg løb sgu, George.
Jeg stoppede mit hoved ned og så et glimt. Han så ...
Han så forvirret ud, som om han tænkte:
"Hvad fanden?"
Og så forsvandt han. Han var væk. Han er væk.
Katarina kaldte det indbildning. Det var det ikke.
Hun vil ikke sige det til nogen. Jeg må ikke, for så myrder hun mig.
Hun er sgu vanvittig, og jeg ...
Er han død?
Han er sgu død.
Ved hun det?
Du må ikke fortælle det til nogen.
Jeg ved, hvordan jeg skal få fat i dig.
Et lob, din kløgtige bitch. Den havde jeg ikke set komme.
Bum!
- Må jeg være med? - Ja! Tag Dem i agt for mit lob.
Jeg skruer det, og det er farligt.
Jeg skal nok tage mig i agt.
Tekster: Malene Cramer Iyuno