- Nu, tror jag. - Nej, den är knappt bränd än.
En rå strimma i mitten ger köttet en silkeslen smak.
- Du borde ha använt fänkål. - Det gjorde jag!
Lita på min instinkt, precis som när vi erövrar Sverige.
Det är mitt land vi ska erövra.
Men soldaterna är mina, så du är bara rådgivare. Uppfattat?
Visst... Åh, jag längtar tills vi är i Stockholm.
- Det ska bli så jäkla kul. - Hurra!
Vad i helvete...? Vilka idioter.
- Hur ser det ut? - Tre bataljoner är på väg.
- Vi hinner upp dem längs vägen. - Det händer verkligen.
Det händer verkligen!
- Beter du dig ofta så här? - Ja.
Nåväl... Nu ger vi oss av.
Soldaterna är på väg. Striden närmar sig. Det känns bra.
Vi ska jävlas med dem! Ta med fisken.
- Vad väntar vi på? - Dem.
- Hur vet vi när de kommer? - Tack vare kartan.
De måste korsa sjön för att möta trupperna på väg mot Stockholm.
Jaha.
När de är tillbaka, får ingen veta nåt. Uppfattat?
Bara han kommer tillbaka.
Allt är Hugos fel. Du låter väl döda honom?
- Jag... - Svara inte.
Om jag råkade skjuta honom på väg hem, skulle det vara okej?
- Håll utkik efter dem, bara. - Visst.
Det rör väl inte Pugatjov, det här? Försöker de gå emot mig?
Nej, det är bara Hugo och Peter, som tror sig vara så stor.
Män behöver nåt. Det är vår förbannelse.
Inte alltid. Alla behöver nåt.
- Varför står du där? - Av vördnad.
Ett olämpligt, men logiskt svar. Var är Grigor?
- Jag vet inte. - Inte jag heller.
- Han sov inte här. - Inne hos Marial, kanske.
- Tack för uppriktigheten. - Till er tjänst.
Jag står här, om ni behöver nåt.
- Visst, om du måste. - Ja, det måste jag.
Fan!
- Är det mig du pratar med? - Du är sen.
Jag har fullt upp och kan inte planera minsta detalj.
Att döda 47 adelsmän, är det också en detalj?
Var det inte fler?
Högen med kroppar verkade större än så.
Det ingick inte i ditt uppdrag.
Du bad mig skapa kaos och det är vad jag gör.
- Det är ingen exakt vetenskap. - Jag märker det.
- Du ville ju skrämma henne. - Ja.
Då är det gjort. Får jag smaka?
Nåväl... Det slutgiltiga steget närmar sig.
Vet du, jag tror att vi kan störta henne.
Folket älskar mig och vill se blod.
- De förstår mig. Jag har en sorts... - Kollaps?
- Utstrålning. - Det kan stiga en åt huvudet.
Ville du bli rik? Det blir du, efter det här.
Nu måste hon döda mig, särskilt efter adelsmännen.
Hon ångrar att hon knivhögg dig.
Där ser man... Jag skulle gärna sätta på henne. Går det?
- Jag kan fråga. - Lustigt...
- Du är ganska charmig. - Folk brukar säga det, ja.
Ta en tugga.
Fokusera på planen.
Åk till Tekov. Döda inga adelsmän. Ta kontakt med de lokala prästerna.
Stanna där och skicka det här brevet. Du vill förhandla med kejsarinnan.
Kyrkan är din grundpelare, bla bla bla.
- Förstår du? - Jadå.
- Tekov, alltså. - Ja.
- Bra. - Var det nåt mer?
- En snabbis mot vagnen? - Jag tror inte...
Jag är trött på folk som tror hela tiden.
Se på dig, min vän. Som du längtar...
Du är så instängd i dig själv, när du bara behöver ge efter.
- Förspel, det gillar jag. - Gör ditt jobb.
Både du och jag vet-
att du kommer att tänka på det hela vägen hem.
Och hela natten lång...
Vad tusan? Är det dem?
Jag sa ju det!
- Vem är det där? - Det är Katarinas vagn.
Hon är otrolig. Jag saknar henne, och så dyker hon upp.
Vi fortsätter. De kan inte korsa sjön med vagnen.
Men vi kan vinka och se glada ut.
Det är viktigt med goda diplomatiska relationer.
- Jag pratar med henne. - Hon vill att du ska vända om.
- Är du säker? - Vi har stulit hennes armé!
Hon är oförutsägbar. Hon kanske är här för att stötta oss.
- Skojar han? - Folk missförstår vår kärlek.
Tänk om jag dör i strid sen? Ett hett, sexigt möte är en bra idé.
För i helvete... Hon förlåter inte förräderi!
- Ska vi fortsätta? - Vi väntar och se.
- Åh, är det bara du? - Vill du dricka te?
Vi kan diskutera kvinnans frigörelse och upplysningens principer.
- Nej... - Jag trodde att han var med dig.
- Nej. - Då är han väl med sitt livs kärlek.
Peter... Såklart.
- Hej! - Du är illojal.
Jag oroade mig!
- Hej! - Driver du med mig?
- Du är arg. - Arg är bara förnamnet.
Jag är arg gånger tusen, härifrån och till månen.
Då antar jag att du inte är här för att stötta mig?
Du stal min armé och ljög om att åka på jaktresa.
Vi jagar faktiskt svenskar, ryktbarhet och vaktlar.
Jag vill inte prata om det. Ingen får nånsin veta nåt om det här.
- Tvärtom. - Vad ska det betyda?
Alla får veta. Det skrivs in i historieböckerna.
Det kommer att omnämnas i sånger och pjäser-
och i en liten kokbok med recept från segertåget.
Skulle jag låta dig stjäla armén och erövra Sverige i mitt namn?
Ja, du är ju smart.
När ilskan lägger sig kommer du att vilja ta åt dig äran.
Jag vill inte invadera Sverige. Jag går inte med på det!
Vi gör aldrig nåt tillsammans, trots att böckerna rekommenderar det.
De syftar på att spela bridge eller odla bin ihop.
Inte på att invadera en demokrati och spilla tusentals liv!
672 stycken, enligt planen.
Vi har en briljant plan. Jag ska rita upp den. Grigor!
Din illojale jävel, hämta några kvistar och lite löv.
Gör det inte, Grigor!
- Grigor. - Jag vet inte vad jag ska göra.
Hämta Velementov och Hugo, så åker vi hem.
Du vill inte ens lyssna. Du är så arrogant!
Jag trivs inte här i snön, flera mil hemifrån-
medan en galning viglar upp folket mot mig!
Hela hovet sjuder och så gör du så här!
Om det kommer ut anar folk kaos och möjligheter, det vet du!
- Ja, nu förstår jag vad du menar. - Du lyssnade inte på mig.
- Tack. - En sak...
Jag är lojal mot dig och din säkerhet-
men inte mot din dumma plan som förvärras av en svensk idiot!
- Lugna dig. - Kalla mig aldrig illojal igen!
Jag förstår. Lugna dig.
Jag håller mig på respektfullt avstånd.
Kom, Katarina, så intar vi Sverige. Tänk dig en helg i Stockholm.
Du får applåder och en evig allierad-
plus en seger som gör att folket glömmer Pugatjov.
Hugo ger oss en hamn, vilket vi alltid önskat-
och sen hittar vi Pugatjov, säger förlåt och dödar honom.
I byarna presenterar vi mig som din kärleksfulle make.
Vi visar upp Pugatjovs huvud och förklarar allt.
Det blir en historia som Paul kan leva på hela livet.
- Nej. - Idén tål att tänkas på.
Jag har tänkt på idén, men jag tål den inte.
Ord räcker tydligen inte.
- Sätter du dig upp mot mig? - Ja.
Vad gör de?
De kastar snöboll.
- Lekfullt eller aggressivt? - Svårt att säga.
Det finns mat i vagnen, förresten.
- Mat? - Skinka, senap, frukt...
En kaninpaté med ditt citron- och timjanssalt.
Det är ett trick. Du försöker lura in mig i vagnen.
Vilken utmärkt idé. Grigor rider din häst-
och vi kan knulla hela vägen hem.
Det är en transparent strategi.
Och effektiv, förmodar jag. Grigor? Paté!
Jag måste göra det här. Pappa visar sig för mig.
Ser du honom verkligen?
- Ja... Han kräver mer av mig. - Åt helvete med honom!
Jag kräver också mer. Jag räcker inte som jag är.
Dumheter, du är mer än tillräcklig. Det är bara nåt du har fått för dig.
Titta, det finns paté. Jag finns här. Vi räcker gott och väl.
Den är väldigt god.
Det är saltets förtjänst. Och din.
Jag har bett Jean-Pierre att fixa en efterrätt med salt.
Galet, men genialiskt. Kom, så tittar vi på efterrätterna.
- Kom. - Nej.
- Varför inte? - Kröningen, du... och Sverige.
Jag skulle inte ha nämnt Sverige, det var elakt.
Du var bara ärlig. Min tid som regent var ett fiasko.
- Det är mitt avtryck i historien. - Vi är ditt avtryck.
Vad kommer Paul och du att säga-
när du blir större och större, vilket du kommer att bli?
Jag kommer att se mindre och mindre ut i era ögon.
Det är dumheter! Du hör gamla röster.
Hugo och Peter den store ropar från det förflutna.
Lyssna på min röst istället.
Jag ser hur din son lyser upp när han ser dig.
Och du lyser upp när du ser honom... och oss.
Vi har format varandra på ett härligt, irriterande sätt.
Det är tillräckligt!
Nästan tillräckligt.
Peter! Om du står på dig, finns det ingen återvändo.
Jag menar det.
- Katarina. - Jag menar det.
- Nej. - Jo, det gör jag!
Du dödar mig varenda dag.
Du får mig att svaja som regent. Det räcker!
Jag menar det jag säger.
Du har många sidor. Jag är den ende som ser alla.
- Ja. - Och jag älskar dem alla.
Även dina udda, idiotiska sidor.
- Jag vet. - Då ber jag dig om samma sak.
- Peter... - Det finns vi-saker och jag-saker.
Det här är en jag-sak. Jag behöver det.
Jag är Rysslands ledare, inte vilken fru som helst.
- Armén är en jag-sak. - Den sidan av dig måste döda mig.
- Säg inte så! - Låt mig göra det här.
Svaret är nej. Du får inte.
Du tror att jag förgör oss, men jag räddar oss.
- Nej! - På allvar?
Ja, på allvar. Håll tyst.
Jag sänder bud när vi är klara. Jag älskar dig-
med hjärtat, kroppen och mitt outgrundliga sinne.
Allt.
Äsch, jag...
Hoppsan. Skit också.
Det svider när jag pissar. Händer det nånsin dig?
Var är han?
Fan!
- George! - Elizabeth! Hur är det?
- Bara bra. - Jag letar efter kejsarinnan.
- Jag vill diskutera en sak med henne. - Jaså, vad handlar det om?
Guvernörernas rätt att överklaga vissa jordbrukstillstånd. Sidan 94.
Oj, så imponerande.
- Kan en kvinna inte förändras? - Hon kan ändra sina planer.
Vilken märklig känsla som genomfar mig.
Jösses, jag måste sätta mig.
Hämta lite vodka åt Elizabeth.
Säg att vi bara inbillade oss.
Fan!
Så slutar det, alltså.
Om vi rider hemåt nu, är vi framme till kvällen.
Eller... Det är bara en tanke.
Vi fortsätter.
- Peter är död. Det tar slut här. - Ja, och du är också slut. Snart.
- Jag måste träffa henne. - Hon kommer att skjuta dig.
- Det kanske blir en lättnad. - Du förtjänar bättre.
Hela livet har du tjänat ditt land... Det är sorgligt, tycker jag.
Mitt öde är att misslyckas. Resten är bara en illusion.
Hör här... Så här är det.
Om du återvänder blir du hängd eller skjuten för förräderi.
Förräderi, arméstöld, Peters död...
- Det räcker. - Du var ute på tunn is redan innan.
Fan, vilken dålig tajming...
Poängen är att hon inte kommer att ha ett förlåtande sinne.
Sorg är en jäkligt skum grej.
När min hund dog åt jag löv och rimmade i två månader.
Tyst, köttbullen. Du vill bara få tillbaka ditt land.
Och du vill vara den du trodde att du var.
Det kan jag ordna. En seger för Europas monarkier?
Den som åstadkommer det hamnar i historieböckerna.
Efter några månader med blondiner och perfekta köttbullar-
kan du till och med få Agnes. Av nån anledning vill hon ju ha dig.
Det gör inget. Vi har det vi åtrår inom räckhåll.
Eller så gråter vi i silkesbyxorna-
över vår döde vän som förstörde våra liv i onödan.
Han kommer inte tillbaka. Inte du heller, om några månader.
Åker du hem, blir du skjuten i morgon.
Några tankar om det?
Vad i helvete...
- Inget spelar nån roll längre. - Jag gillar din inställning.
Jag fattar varför Agnes är så intresserad.
- Stackars jävel. - Peter...
Henne, menade jag.
Ja...
Då ger vi oss av.
- Hårdare! - Jag är inte på humör för sällskap.
- Jag är inte sällskap. Träffades ni? - Ja.
- Nå? Berätta. - De följer planen.
Kan du ta över? Jag orkar inte mer.
- På riktigt? - Ja, på riktigt.
När tar den slut? Planen, alltså.
Det är mycket bättre när nån annan håller i piskan.
- Vad är det med dig? - Jag hatar mig själv.
Mina lustar... Varför just jag?
- Låg du med Pugatjov? - Nej, det är jag för stark för.
- Men han är... - Har ni en kärlekshistoria?
Det är en utmaning, precis som allt annat.
Gud testar mig med hjälp av en djävul och jag måste orka stå emot.
Du verkar inte ha kontroll över situationen.
Jodå, det har jag. En gång till!
Archie!
Visa mig änglarnas kärlek och låt den skölja över mig!
Herregud... Archie, sätt dig ner!
Ja, ja... Det är ingen fara.
- Var är han? - I Tekov.
Han träffar prästerna, vi förhandlar med Katarina-
och sen dör han, eller så lever vi lyckliga resten av livet.
Men det är omöjligt, så varför ens säga det högt?!
Herregud...
Ja, vi ber till Sonen. Det är en utmärkt idé!
Du får inte ta med Pugatjov till Katarina.
- Tänk om han säger nåt om mig. - Nejdå, det gör han inte.
Jag har ett fast tag om saker och ting.
Visst...
Jag ska lämna dig ifred.
Det är så vackert här.
- Katarina... - Grigor?
Grigor, det är så vackert här.
- Men vi måste åka hem. Kom nu. - Va?
- Jag vill springa till vagnen. - Va?
- Vi kan inte lämna honom. - Kom nu!
- Grattis på födelsedagen. - Hur sa?
Ja, vi fyller ju år med fyra dagars mellanrum.
När det närmar sig, tänker jag på tårtorna din mamma bakade.
Just det...
- Minns du flodhästtårtan? - När vi var nio!
- Det var så spännande. - Min kära, tjocka mor.
Klart att du glömt din födelsedag.
- Du är i en spännande fas. - Vad menar du?
Planen! Du kan storma in andlös i Katarinas våning.
I gryningen, det skulle ge en känsla av att det brådskar.
Jag spelar dig, Archie.
"Pugatjov har skrivit. Jag kan lösa problemet"-
"i utbyte mot tacksamhet och min lista med anspråk."
- Vilken min! - Jag gillar inte marsipanen.
Pugatjov är karismatisk, men han tänker som en anställd.
- Till och med i sängen. - Har du legat med honom?
Är det allt du har att säga efter att jag avslöjat dig?
- Du vill ligga med honom. - Herregud!
Stackars raring... Vad jobbigt för dig.
Vad ville han? Du säger väl inget till henne?
Nejdå, bara Paul blir utnämnd och hon är oskadd.
Det blir ett exempel på hur lätt kaos kan spridas i landet.
Det är precis det som kommer att hända.
Då är jag glad som en flodhäst!
- Hur listade du ut det? - Din skrivbordslåda var tom.
Jag vet vilken brevskrivare du är.
Du har skrivit en pjäs. Den är jättebra!
- Du är den enda som får se den. - Den är provocerande och lite lustig.
- Jag älskar Swift! - Swift är jättebra.
- Är den trolös mot Katarina? - Nejdå, du älskar ju ditt land.
Hon kanske faktiskt är äkta, Arkady.
De åkte och jagade utan mig. Det enda jag fick var en lapp!
Vilket hån. Jag som alltid har varit lojal.
Jag med, men vad får vi för det? Nån badminton-grej...
Jag står inte ut!
Jag vet nog vad du gör.
- Vad menar du? - Du sköt mig, men jag förlåter dig.
Det var min patriotiska plikt och det jag är stoltast över.
- Var inte det dina tuttar? - Jag har utvecklats.
George, det är ju jag. Ge mig en blinkning, så att jag vet.
Det gör mig galen. Ärligt talat... så saknar jag dig, din häxa.
Din längtan efter status och uppskattning tyder på ett tomrum-
som endast kan fyllas av ett nytt samhälle.
Jag ska slita håret av dig! En enda blinkning, så vet jag.
Du kommer från ett system som förgör kvinnan, din stackare.
Jag lider med oss alla, men en ny dag gryr... Hej då.
Klänningarna blir det första som ryker.
- Är Grigor också ute och jagar? - Är det det han gör?
Varenda jäkel utom jag...
- Hur är det? - I Tyskland åkte vi ofta till parken.
Växterna var så ömtåliga, som vore de gjorda av älvor.
Dessutom utgjordes allt i parken av cirklar.
Trädgårdarna, alla växter och häckar, kanske till och med molnen...
Min syster och jag sprang runt, runt, trots att mamma bad oss att sluta.
När vi väl stannade var vi så yra att vi spydde.
Hon i mitt ansikte, jag på hennes fötter.
- Jaha. - Vi borde göra det.
- Vad då, spy? - Nej, din dumbom.
Ha minst en cirkelformad trädgård utanför palatset.
Vid alla slott ute i landet också, det skulle folk gilla.
Det skänker simpel glädje, men det är inget fel med det.
Till och med en hexagon skulle liva upp.
- Är allt som det ska? - Jadå.
Jag kan inte fatta att...
- Fan också. - Sluta, Grigor.
Med vad då?
Lyssna på mig. Jag tror inte att det hände.
- Förlåt? - Jag la mig ner.
När jag öppnade ögonen var sjön allt jag såg.
En fin, istäckt sjö. Grigor, vi har inbillat oss allt.
- Katarina... - Solen, snöblindhet, hallucinationer.
- Sånt händer. - Jag såg... Det var blött.
- Inget hände! - Katarina.
Vi har bara inbillat oss allt, Grigor!
Det var så det gick till.
Visst, Katarina. Visst.
Se till att vila, bara.
Om jag bara kunde, men jag är kejsarinna.
Det är min glädje och börda. Jag måste arbeta.
- Marial, snälla du. - Förlåt.
- Vad är det? - Inget.
En hustru kan berätta allt för sin make.
Du vet väl att delad sorg är halv sorg.
- En börda som delas... - Ja, ja.
Vad löjligt att prata med dig, men jag behöver säga det högt.
- Är det Pugatjov? - Ja...
Archie verkar ha tappat kontrollen, även över sig själv.
- Han vill ta hit honom. - Intressant... Fortsätt.
Det försätter mig i fara.
Det försätter oss i fara. Jag lär också bli indragen.
Jag behöver bara vila lite. Archie fixar det.
- Vi får döda honom. - Archie? Vilken toppenidé.
Bondlurken Pugatjov, som utsätter dig för fara.
Archie är patriark, så han är i säkerhet.
Dig skulle Pugatjov avslöja direkt och vad händer då?
- Hon skulle aldrig förlåta mig. - Inga fler middagar vid hovet.
Du får gå i exil utanför palatset.
- Och flytta till familjens herrgård. - Jag avskyr herrgården.
- Hästskit och myggor... - Precis min uppfattning!
Det får inte ske. Jag dödar honom gärna åt dig.
- Det blir din födelsedagspresent. - Vad gulligt.
Men Pugatjov litar på mig. Jag gör det.
- Visst... Vill du ha ett glas mjölk? - Ja, det vore gott.
- Jag kan inte göra det. - Jodå.
- Nej, det går inte. - Jodå.
- Det går visst! - Katarina.
Det går. Det går. Och du ska göra det.
Ja...
Ja.
Åh, hej. Vi ska ordna frukost för hela hovet.
Hämta kockarna och ställ i ordning den genast.
Ordna massor av blommor i Gröna salongen.
Pärlemor eller mattsvart? Pärlemor är fint.
- Det distraherar honom. - Det låter bra.
- Överraskningsmomentet är viktigt. - Jag är ingen nybörjare.
- Hej! - Hej.
- Det är sent. - Ja, jag antar det.
Men det är också tidigt... Dagen gryr snart.
- Varför är ni två uppe? - Giftasprat. Jag väntar där ute.
- Var har du varit? - Ute och ridit.
Jag föll av och svimmade. En rådjurstunga väckte mig.
- Vilken udda historia. - Nejdå.
För djuren i skogen är jag bara en varelse-
och jag ingår i en större helhet.
- Slog du i huvudet? - Ja, ganska hårt.
- Har du varit hos Vinodel? - Ja, men hur mår du?
- Hur var din dag? - Mina två dagar. Var du med Peter?
Vad pratade du och Maxim om? Det verkade vara nåt allvarligt.
Äsch, om Maxim och hans besatthet av skor.
- Jag försökte... - Låt honom få de jävla skorna!
- Visst... - Ungen har bara ett liv.
Han borde få leva det.
- Vill du lägga dig ner? - Jag lär inte kunna sova.
Försök vila lite. Jag åker till herrgården i några dar.
- Du avskyr ju herrgården. - Ja, det gör jag.
Men plikten kallar och som vanligt måste jag rycka in.
"Adeln kallas till en jävligt glädjefull frukost."
Bra, god morgon. Det är tidigt, men varför slösa bort dagen?
Det flög in en gärdsmyg som pickade på Peters huvud. Hur kul som helst!
Jag har viktiga nyheter att berätta.
Agnes! Jag är glad att se dig.
- Detsamma, kejsarinnan. - Lysande!
Krig! Mina damer och herrar, vi har inlett processen med...
...att erövra Sverige!
- Va? - Är det ett skämt?
Peter III, Hugo och Velementov har tagit-
tre bataljoner och rider mot Sverige i detta nu!
Archie, be en bön om seger. Genast!
Givetvis. Jag... Jag sänder vår Gud en önskan-
om att Han ska ära... nej, skydda våra män.
Vi ber att svenskarnas blod ska flyta i floder-
som ni kan segla gyllene skepp på.
- Lite konstigt, men suggestivt. - Det är tidigt. Jag fick kämpa.
- Hurra. - Hurra!
Nu sjunger vi en rysk krigssång.
Vi ska återinrätta monarkin. Gör er beredda!
Petrov, ta ton!
Katarina! Vilken vansinnig idé. Var fick du den ifrån?
Peter och jag behövde göra nåt ihop. Så det blev Sverige.
Du utökar din repertoar. Jag gillar det!
- Agnes! - Kan jag få ett ord?
Självklart. Vi ses senare, raring.
- Jag är mållös. - Det förstår jag.
Jag trodde aldrig att... Är trupperna verkligen på väg dit?
Ja, det är de. Se vad lycklig det gör dig.
Dina ögon lyser så starkt att de nästan fattar eld!
Tack. Vi trodde aldrig att du skulle ta vårt parti.
Så ni gick bakom ryggen på min söta uppnäsa.
Hurra. Dröm sött om Stockholm, för snart är du tillbaka där.
Vad i helvete?
- Kejsarinnan? - Archie? Vad bra, hej.
Vilken bra bön. Gyllene skepp på en flod av blod, underbart.
Guds vägar är outgrundliga. Så vi är i krig mot Sverige?
Tror du att Gud ibland tänker: "Hur sjutton ska jag göra nu?"
"Jag skyller på att mina vägar är outgrundliga."
"Det ger sken av kraft och logik, trots att det inte finns nån."
Det är en intressant teologisk fråga.
Gud är listig. Ska vi ordna fram pistaschnötter?
Pugatjov har skrivit till mig. Inga nötter, tack.
Han är beredd att överlämna sig till mig och kyrkan-
medan du förhandlar fram en lösning.
- Vilka utmärkta nyheter! - Det tyckte jag med.
När han kommer hit dödar vi honom. Är det ditt råd?
Det skulle vara en lättnad för oss alla.
Utmärkt. Tack, Archie.
- Du verkar ledsen. - Nejdå.
Bra. Åh, vad trött jag är.
Självklart. Då ska jag... ge mig iväg.
- Vill ni ha hjälp med avklädningen? - Nej, jag har saker att stå i.
- Vad är det som pågår, Grigor? - Inget särskilt.
Jag har känt dig sen du var tolv. Varför grät du?
- Jag blev rörd av allting. - Du ljuger.
Lämna mig ifred!
Du ser livrädd ut!
Det är jag inte.
- Grigor! - Det känns som att jag ska explodera.
Fan också!
Vad är det som har hänt?
Jag ville inte vara elak mot dig, jag har just slutat med det.
Ge mig en örfil! Eller så har vi sex, du väljer.
Vad är det som har hänt? Se på mig.
Nej, nej...
Du skrämmer mig.
- Hur ska jag kunna leva vidare? - Vad menar du?
- Han är borta, George. - Vem då?
Peter... Han är död.
- Vad fan säger du? - Vi var vid isen, vid sjön.
Han tog armén och den där jäkla Hugo...
Och... Katarina och Peter pratade...
Om jag inte hade sagt nåt, skulle han ännu vara...
Han vägrade vända om. Det var därför jag sa till henne.
Han kallade mig illojal, men jag var aldrig illojal mot honom.
Jag hade bara onda aningar.
- Han gick igenom isen. - Va...?
Hästen gick igenom isen och han fastnade i stigbygeln.
Jag sprang, George, det gjorde jag. Jag stack ner huvudet...
Jag skymtade honom. Han såg...
Han såg förvånad ut.
"Vad i helvete?"
Sen försvann han. Han är borta.
Katarina sa att det var inbillning, men det var det inte.
Hon vill inte säga nåt och hon dödar mig om jag gör det.
Hon är helt jävla galen och jag...
Är han död?
Ja, för fan.
Och hon vet om det?
Du får inte säga nåt.
Nu ska du allt få se.
Åh, vilken luring... Jag såg den på mils avstånd.
- Får jag spela? - Ja!
Passa dig för min lobb. Jag skruvar den.
- Den är livsfarlig. - Jag ska passa mig.
Text: Helene Parmbäck Iyuno