Katalin egy boszorkány.
És a nap, amikor Oroszországba jött, sötét nap volt országunk számára.
Öt lyukat ejtett rajtam.
De képes volt megölni Nagy Péter fiát?
Pontosan! Esélye sem volt rá, baszki!
Isten arra rendelte, hogy uralkodjon, és úgy szeressen benneteket, mint én!
Ahogy Isten is ezt teszi. Állandóan erről csevegünk.
Igen, jobban szeret titeket, mint a sült fürjet és az aiolit.
Fekete, denevér formájú a nyelve.
Egyszer...
feldugta a seggembe!
Megpróbált megölni, mert gyűlölte, hogy szeretlek titeket.
De én fellázadtam!
És a ti segítségetekkel elkapjuk azt az eretnek szukát,
és porrá őrölt csontjaival trágyázzuk meg földjeinket!
Őt nem Isten szentelte fel, mint engem,
és I. Pált sem hajlandó felszentelni,
Nagy Péter kibaszott vérét!
Iskolát és oltóközpontot épít ebben a városban.
Mérget az elménknek, mérget a testünknek!
Menjünk és gyújtsuk fel őket!
Utána pedig...
szépen sorjában mind leszopjátok III. Péter gigantikus farkát.
Gondolom, maga elsőként állna be a sorba, pátriárka.
Te csak tedd a dolgod, Pugacsov.
NAGY KATALIN: A KEZDETEK 3. ÉVAD 5. RÉSZ
SVÉDORSZÁG
Nem is hasonlít rám.
- A szemei biztos nem. - Nem csak szemem, Velementov.
Hagyományosan a képmás a gonoszkodó gúny eszköze,
ami ebben az esetben igen hatásos.
- Jó a haja. - Dehogy jó.
- És mit csinálnak vele? - Körbehordozzák a városban.
Aztán sorba állnak, hogy seggbe dugják és arcon köpjék.
- És fordítva. - Mi?
- Arcon dugják és seggbe köpjék. - Igen, értem! Köszönöm!
- Gyűlölnek engem? - Nem ilyen kék a szeme.
Szerintem ez az, ami nem stimmel. Az öné kristályosabb. A szeme.
A francba, Velementov! Mondtam, hogy ne piáljon annyit!
- Részeg voltam, amikor ezt mondta? - Igen.
Akkor rosszkor mondta.
- Hol van Erzsébet? - Nem tudom.
Komoly problémával állunk szemben.
Öt várost porig égettek.
Ez az ember Péternek adja ki magát, felkorbácsolja a nép haragját,
elhiteti velük, hogy meg akarta ölni,
ostorozza az örökségét, németségét, a lóval paráználkodást.
- Ráadásul öt szúrt seb van a hátán. - Micsoda?
Nagyon meggyőző Péter a papok szerint, akik látták őt.
- Kiköpött Péter. - Pugacsovról van szó?
- Szerintem róla. - Öt? Annyiszor szúrta meg Pétert.
- Igen. - Gondolom, nem örült neki.
Megtaláljuk, összezúzzuk, kifacsarjuk, és a magjait a tengerbe köpjük.
Bocsánatot kellene kérnem tőle.
- Mi? - Hogy mondja?
Nyilván bosszút akar állni.
Előbb megöljük, aztán kér bocsánatot. Így esélyesebb, hogy megbocsát.
Pontosan ez volt Nagy Péter legnagyobb félelme.
Valami bozóttűz, ami végül lángra lobbant mindent.
Parasztok milliói hiszik, hogy elűzhetik önt.
Könnyen megtehetik, és amit önnel tennének,
ahhoz képest ennek a babának könnyű élete volt.
Jól mondja, Velementov.
Akkor reggelre készítsen egy tervet.
Vagy talán az egyik tisztjét kérjem meg? Petrovot?
Petrov egy kurva kölyökkutya.
Csinálok én tervet!
Reggel találkozunk!
Ön szerint képes rá?
Határozottan ő a megfelelő ember a feladatra.
Jó reggelt!
Nem érkezett csomag? Új cipőt rendeltem.
Elég a cipővásárlásból.
A stílusom már beszédtéma az udvarban. Új kifejezés is van rá: "maximos".
A pénzünk nem végtelen.
Nagy lábon élek. Makszim ilyen.
Mindenki erről a fickóról beszél, aki Péternek adja ki magát,
és lázítja a parasztokat.
Katalinnak vérfürdőt kéne rendeznie a bugrisok között.
- Péternek adja ki magát? - Ezt írja a napi pamflet.
És ne legyél mérges, de mondd, hogy nem lenyűgöző.
Sós.
Fűszeres. És egy leheletnyi répa zöldje.
Mit csinálsz?
Drágám! Pálnak kólikája van.
És ezt cicikóstolással kell megünnepelni?
Ők a szoptatós dajkái, bár ezt te nem tudod.
Meg akarom nézni, hogy nem a tejükkel van-e gond.
De azzal van. Ki vagytok rúgva.
Édesgyökér, te maradsz.
Szeretném, ha Jean-Pierre panna cottát csinálna a tejedből.
- Ó, egy nagy Katalin baba. Pálnak? - Nem!
Pugacsov lázít a falvakban, és vudu babákat készít,
amikkel aztán... mindenfélét csinálnak.
- Nézd! - Pugacsov! Az a rohadék!
Kíváncsi voltam, mi lett vele. Nos, ez azért erős túlzás.
Igen. Eszünkbe sem jutott. Szörnyűek vagyunk. Bocsánatot kell kérnünk.
Lószart! Hasonmásnak bérelték fel.
Jól tudta: bármikor kést tarthatnak a torkához
vagy szablyát a golyójához hőn szeretett cárja miatt,
és el kell tűrnie. Mivel ő öt szúrást kiállt,
elégedett lehet, mert remek alkalmazott volt.
Ő minden, csak nem elégedett.
A vidéket járja, parasztsereget szervez ellenem,
városokat éget porrá, és úgy csinál, mintha ő te lennél.
- Én? - Úgy tűnik.
És az emberek az én szavamra felkelnek?
Igen. Ellenem.
Ez téged meghat?
- Szeretnek! - Jézus Krisztus! Nem ez a lényeg.
De miért gyűlölnek, amikor csak jobbá akarom tenni az életüket,
téged meg miért szeretnek, ha neked eszedbe sem jutott?
Köztem és a nép között van kémia. Köztetek nincs.
El kell pusztítanod őt és a híveit.
Nem hagyhatod, hogy lázadás törjön ki.
A házadban keletkezett tüzet, ahogy apa mondaná, ne tápláld oxigénnel.
Én is hallottam. Velementov készít egy tervet.
Ki kell találnom valamit Pál kólikájára.
Persze. Szegény Pál!
Pál! Szeretik a papát!
Még mindig szeretik a papát.
Igen. Ragyogó!
Jó reggelt!
Pugacsov! Ebben a te kezed van!
Hát nem csodálatos? Az irónia, a szellemesség.
Ez az egyik legjobb pillanatom.
De csakis Istenért. Ebben nincs önérdek.
- Mit művelsz? - Csak csodálatos önmagamat adom.
- Istent szolgálom és brillírozok. - Én ebben nem veszek részt.
Akarattal nem. De már cinkos vagy...
Nem, nem, nem! Miért történik ez megint?
- Elmondom Katalinnak. - Ehhez túl lojálisak vagyunk.
Ne feszítsd túl a húrt. Minden kipukkad egyszer.
Lazíts.
Most hátrányba került, és meg van rémülve.
Egy felkelés!
A vezetők szeretik azt hinni, hogy istenek és a nép imádja őket.
Tévednek!
- Vudu babákat készítenek róla. - Miket?
Az orosz paraszt szenvedélyes és nagyon jó a kézügyessége.
- Elérjük, hogy kétségbe essen. - Ne mondd, hogy "mi". Nincs "mi"!
És mikor már minden porcikájában remeg,
akkor jön a felmentő sereg... személyemben.
Megmentem, alkut kötök, megszabadulok Pugacsovtól.
És jobban fog rám hallgatni.
Pált felszentelik, egy egyház lesz, visszavesz a reformokból.
Építek egy kis házat félelemből,
és akkor rúgom be az ajtaját, amikor csak jónak látom.
Ez emlékezteti majd arra, kié az igazi hatalom a nép szívében.
Most a kitörő tapsvihar miatt megállok egy pillanatra.
- Utállak. - Ne aggódj.
Kedvesen fogjuk megvezetni. Mindannyian barátok maradunk.
Azt álmodtam, hogy ő és én együtt habfürdőztünk.
Rendíthetetlen odaadással szappanoztam.
Erre nem voltam kíváncsi, és nem is volt rá szükségem.
- Be fog válni. - Miattam.
És Isten miatt, akivel kéz a kézben táncolunk mindannyiunk érdekében.
Ez jávorszarvas! Hihetetlen! Vapiti hús! Ez vapiti húsból készül!
Miért nem engedelmeskednek?
Ne nézegesd már a koronádat! Ma dolgunk van.
Azt hiszem, ma van a nagy nap. Velementov megérett.
- Ma? - Ma.
Hol voltál reggel? Lemaradtál a megerőszakolt vudu babáról.
A pillangóimat gondoztam.
Akkor nincs benned harag a felszentelés miatt?
Inkább időszakos dühöngés.
De csak időszakosan.
De most épp elmúlt, veled vagyok. Használd ki a pillanatot.
Segítened kell.
Városokat gyújtanak fel. Felkelés készül.
Hallottam. Van egy ál-Péter.
- Pugacsov ez az ál-Péter. - Pugacsov?
Pugacsov nem politikai állat, csak sima állat.
Aki Péter szerint jó alkalmazott.
Hogy lesz jó alkalmazottból forradalmár?
Ha haragudott, mert megszúrtam, miért nem...?
Szúr le, erőszakol meg és adja el a ruháidat a piacon?
Pontosan!
Akkor?
- Talán új munkáltatója van. - Erre gondoltam én is.
Egy megfejtendő rejtély.
Ez jó móka lesz.
Egy kis segítséggel talán kifüstölhetnénk őket.
Súlyos kólika. És mellkasi fertőzésre is gyanakszom.
- Utálom látni, hogy szenved. - Igazán?
Én szeretem látni a szenvedő embereket. Különös, de felizgat.
Ezért lettem orvos.
A kínvallató volt a másik vágyam.
Az alkalmi munka, és nem is túl megbecsült.
Édesapám is ezt mondta.
Kálium-nitrát, rebarbara és némi higany.
- Remek! - Lesz mellékhatás.
Táskás szem és köszvény.
- Köszvény? - Az. Szörnyű, mint a libamáj.
Tűnj a francba! Majd én meggyógyítom.
Az egyik régi dadám gyógynövényes könyvével.
Ne aggódj, Pál!
Apa meggyógyít.
Baszki!
Igen, valahogy így.
- Szervusz, apa! - Szervusz, fiam!
- Nem kéne békében nyugodnod? - Eddig azt tettem.
Aztán átvetted a lakosztályom, megtörted a vérvonalam,
szétzúztad az ezeréves uralkodás hagyományát,
és előttem szopiztál.
A lényeg, hogy bajban vagy, és itt a papa, hogy segítsen.
Nincs szükségem segítségre.
- Elégedett vagyok. - Elégedett?
Létezik ennél rusnyább szó? Egy igazi férfi sosem elégedett.
Mindig lehet még több, és ez a több sosem elég.
De szerencsére mindig van több a többnél.
- Ez a mottóm. - Emlékszem.
Az emberek kurvára szeretnek.
És? Azt is szeretik, ha a disznók dugnak a hóban.
Tudod miért rossz szellemnek lenni?
Halott vagy, és már nincs több és annál is több.
És amikor a fiadat el kéne fenekelni, nem lehet. Apaként kudarcot vallasz.
- Nincs szükségem fenekelésre. - Van egy ötletem.
Azt akarom, hogy üsd szemen magad, nagyon erősen.
Hallani akarom a tavaszi alma roppanó hangját, amikor csinálod.
- Gyerünk! - Nem ütöm meg magam.
- Megváratod apádat? - Nem, én...
Ha megteszem, elmész?
El.
Ha a hang megfelelő, és arra késztet, hogy megöld a feleségedet,
felszenteld a gyereket és cickón dugd a dadákat,
békében fogok nyugodni.
Nekem most meg kell gyógyítanom Pált.
- Szegény Pál! - Kólikája van.
Nem emiatt mondtam.
- Kurvára szeret a nép! - Mit számít? Lemondtál a trónról.
Kopj le!
Mi ez?
Ágnes!
Tudom, azt mondtam, soha nem baszhatsz meg, de reszketek belül.
És ma este kimegyek az erdőbe. A többit a sorsra bízom.
- Azaz? - Ha megtalálsz, megdughatsz.
Nos, én most tervet készítek...
Ismerd fel a kínálkozó alkalmat a győzelemre.
Svédországban elmulasztottad.
De kell egy terv Pu...
Igen. Itt van valami.
Jól van, megtaláltuk.
Hugó!
Azt akarom, hogy egy király legyen a tanúja.
Nem mintha király lennél, de mindegy.
- Hugó! - Köszönöm, hogy jó barátom voltál!
Az istenit! Nem!
Nem? Mármint ne a pamlag mellett? Vagy...
Persze, itt van Pál. Figyelmes apa vagy.
Vidd onnan, hogy ne legyen véres.
Nézd ezt a gyereket!
Sírni tudnék, hogy egy ilyen világot hagyunk itt neked.
- Mi a baj? - De mennem kell!
Itt folyton jávorszarvasból csinálják a fasírtot.
És mondom nekik, hogy túl rágós, de kurvára leszarják, mert én...
- Nem vagyok király. - Szólok nekik.
Te sem vagy király.
Szólj a nejednek, hogy szóljon nekik, mikor épp nem dönti romba az országot.
Hallom, van egy hasonmásod.
Úgy van.
Jobbágyaim irántam érzett mérhetetlen szeretetéből lázadást szít.
Talán ő örökséget építhetne neked,
mert az igazság az, hogy nincs örökséged.
Mit merészelsz? Azért udvarias maradhatnál.
- Mint amikor te hazudsz nekem? - Szeretnek, te pöcs!
Mondj egyetlen tettet, amit véghezvittél!
- Rendeltem egy nagy harangot. - Egy harangot? Baszki!
Katalinra ikonikus alakként fognak emlékezni,
rád pedig csak egy árnyként, aki tartotta neki az ajtót.
Megtöltöm a fegyvert és lelőheted magad, ha nem vigyázol a szádra.
Te is megölhetnéd magad! Selejt vagy, akárcsak én.
Kérlek, dugd a csövet a számba, majd Pál meghúzza a ravaszt.
Pál, a jobbágy.
Hogy merészeled?!
Fel van szentelve? Akkor csak egy jobbágy.
Picsába!
Férfinak neveltek minket, de csak két pipogya alak lettünk.
Meg kellene öljelek Pál érdekében, aztán magamat.
Szia!
A rohadt életbe!
Hugó bácsi.
Vicces srác.
Rá se hederíts.
Vagy bármire, amit mondott. Csupa butaság és hazugság.
Szeretlek.
Vinodel, részeg vagy?
Csak kába a lila portól, némi kokaintól,
no meg a mámorító, dugás utáni illatodtól.
Édes vagy.
Túl gyakran szexelünk, ez egy kicsit meggyötri az agyadat.
Sok éven át figyeltelek.
- Beteg dolog, de izgató. - Nagy Péter idejében...
Amikor halottnak nyilvánítottam,
próbáltad átvonszolni a folyosókon, hogy segíts.
Igen.
És évekig figyeltem, hogy nem vagy hajlandó letenni.
De most arra kérlek, tedd le és engem vegyél fel.
Ő halott. Én nem.
Nem csak a szex miatt.
A tudomány embere vagyok.
A kíváncsiság vezérel.
A rejtély megfejtése.
Te olyan rejtély vagy, aminek megfejtésével halálomig elbíbelődnék.
Furcsa alak vagy. Ideje menned. Sok dolgom van.
- Ilyenkor? - Igen.
Az a rejtély.... ínycsiklandó.
Tűz van! Félek, mindannyian porrá égünk.
Csengessünk!
- Ez csak gyakorlat? - Nem tudom.
Basszus, Katalinról álmodtam.
Én is.
Furcsa.
Sokaktól hallom ugyanezt.
Igen.
Én is.
- Hoznom kell a cipőimet! - Gyere már!
Mi folyik itt?
Semmi baj. Csak egy kis tényfeltáró küldetés.
- Átkutatjuk Georgina lakosztályát. - Aztán az érsekét.
Miért történik ez újra?
A rohadt életbe! Baszki!
Nem tudtam, hogy Georgina tud írni.
Sőt, szenvedélyesen ír rólam és a céljainkról.
Csak magának.
- Mi van rajtad? - Szmolnij kabátja.
- Találtatok valamit? - Semmit.
Csak azt, hogy imádja, ha megkötözik.
Minden szolgálólánynak írt, hogy kötözzék meg.
- Mindenki nemet mondott. - Kivéve Petrát.
Szegény Szmolnij! Mindig ezért könyörög.
Ki következik?
Arkagyij, majd az érsek.
- Utállak. - Lehetetlen.
Tele a puncim a Pugacsovoddal! Átkutatja az épületet! A francba!
Kösz!
- Most akkor bűnrészes vagy, nem? - Nem, most mérges vagyok.
Ágnes!
Láttál már Caravaggio-képet?
A rád vetülő fény épp olyan, mint nála.
Pedig soha nem festett ilyen szépet.
Azt hittem, anélkül halok meg, hogy ajkaink egyszer összeérnek.
- Bazmeg! - Igen, megteszem.
De ne itt.
A folyóparton.
Semmi.
- Akkor megnyugodhatok? - Nem.
Mi van az időszakos dühöddel?
Nem terjedt addig, hogy Pugacsovot kiengedje, ugye?
Azt mondtad, dugtatok.
És nagyon durva volt, és négy rubelt és egy élő fürjet kért érte.
De nem, nem terjedt addig.
Lehet, hogy nem értünk egyet, de együtt halunk meg.
De köszönöm a feltételezést! Hogy lehet ennyire sötét a lelked?
Hurrá!
Bárki is az, elkapjuk.
Hát persze.
Mindig azt hittem, az a sorsom, hogy a legkedveltebb
és a leghosszabban uralkodó cárnő legyek.
A leghosszabbra még van esélyünk.
Hol van már a hajnal?
Kurvára nem bírom tovább!
Egy kicsit magamért, egy kicsit Svédországért.
Mind utálnak.
Bár adhatnék tanácsot, de engem szeretnek, így nehéz átéreznem.
Utáltak téged, és borzalmas uralkodó voltál.
- Most rajtam vered el a port? - Igen. De attól még igaz.
És hogy lehetnek ennyire mérgesek, ha egyszer igazam van?
És mi van, ha...?
Ha Pétervár ellen vonulnak, kifosztják a palotát, elégetnek,
és a csinos, elszenesedett testedet a vidám tömeg közé dobják?
Svédországban ez történt.
Vissza is adhatnád a trónt nekem.
- Mi? - Nos, engem szeretnek.
Lehűtené a kedélyeket. Megtalálod Pugacsovot...
Te állsz a Pugacsov-dolog mögött?
- Ez őrültség. - Valóban?
Pugacsov, a kiváló alkalmazott? Erzsébet szerint kitervelte valaki.
Vezetői paranoia fogott el, mindenhol veszélyt és szörnyeket látsz.
De ezt ment majd meg.
Apám egy órát aludt éjszakánként, szenvedett a sok támadástól.
Azt hiszem, igazad van.
Semmi baj. Semmi baj! Túlpörögtem.
Erzsébet megtalálja az árulót,
Velementov tervet készít, és végzünk ezzel az átkozott Pugacsovval.
- Azt hittem, azt mondod: "bocsánat". - Nyalj ki.
Hirtelen témaváltás, de kívánatos.
Bocs! El kell lazulnom. Kicsit szét vagyok esve.
Majd én rendbe hozlak.
Nos, elégedettnek tűnik.
Mindene megvan, miért ne lenne az?
- Hol vagyok? - Reggel van.
- Mi történt? - Elkésel a találkozódról.
A találkozó!
Hol van a... tervem?
Érsek!
Barátságos üdvözlet attól, aki legutóbb megütött és megrúgott,
majd szánalmas kudarcot vallott fia felszentelésében.
Isten figyel. És nagyon elégedetlen.
Egy egyszerű "helló" is megtette volna.
Léteznek szellemek? Hogy lehet megszabadulni tőlük?
- Falusi boszorkánynak néz? - Rendben!
Hagyd most a kötelességedet egy felszentelt kedvéért.
Mit mond a szellem?
Nem a te dolgod. Csak mondd el, hogyan tüntessem el.
Ördögűzéssel, vagy tegye azt, amit kér,
vagy álljon ellen, amíg el nem hal, amit elő akar hozni önből,
és elszáll a lehetőség.
Vagy az ördög küldte, ez esetben el akarja pusztítani. Ellen kell állnia.
Ezt a bonyolult választ!
Mert ez bonyolult dolog. Isten, a lepel, és így tovább.
Mi van, ha az apám?
Nagy Péter?
Akkor kurvára azt teszi, amit mond!
Ez nem segít.
Nénikém!
- Szükségem van a segítségedre. - Valóban?
Hogy felszenteljük a fiadat? Ó, persze, az nem jött össze.
Elfelejthetnénk azt már végre?
Apa visszatért.
- Hogy van? - Mérges.
Beszélj vele, mondd meg neki, hogy hagyjon békén.
Durva dolgokat mond.
Elnehezül tőle a fejem, mintha vizestömlő vagy ágyúgolyó lenne.
Vagy én vagyok a vízbe dobott ágyúgolyó, nem tudom.
Beszélsz vele?
- Mi a baj? - Nem akarom elmondani.
Kegyetlen lenne, mivel vízbe dobott ágyúgolyónak érzed magad.
Értem.
Most már el kell mondanod, szóval mondd! Mondd el, kérlek!
Drágám, én mindig szeretni foglak. Tudod jól.
- De... - Hát, ez nem sok jót ígér.
Keveset vártam tőled, és felhőtlenül szerettelek.
De még azt a keveset sem váltottad be, amire számítottam.
Durva. De úgy tűnik, ez a mai nap hangulata.
Nyitva hagytad a jövőt, hogy bárki, bárhol beleírhassa a nevét.
- Főként vérrel. - Kértem, hogy hagyd ezt.
Én meg mondom, hogy nem tehetem.
Péter, a jövő nem egy hely, ahová elutazunk, ha készen állunk.
A jövő genny Katalin tüdejében vagy méreg az ereiben.
Valaki, aki lázít, vagy egy paraszt, aki besokallt.
Ne mondja meg senki, mit tegyek a fiammal.
De beszélsz apával, vagy sem?
Természetesen.
Az irántad érzett szeretetem hulláma minden mást elmos.
Fiamként szeretlek.
Te pedig anyám vagy anyám helyett. Köszönöm!
Mondj neki olyasmit, hogy "Más idők járnak."
"Te meghaltál. Hagyj minket békén. Rosszul ítéled meg Pétert. Zseni."
"Olyan nyelven írott könyv, amit te nem értesz."
"Te nem érted, a falhoz vágod, pedig nagyszerű könyv."
Csak pár ötlet. Rád bízom.
- Itt vagyok! Itt vagyok! - Ó, te jó ég!
Tábornok!
- Késtem. - Nem mondja!
De jópofa!
- Hoztam a tervet. - Persze, hogy hozta.
De kanyarodjunk le ide és pihenjünk egy kicsit.
Van egy új tervem. Megkésett, de szerintem jó.
Maga nem megy be. Én megyek be. Megmondom, hogy nem késik,
csak leesett egy megbokrosodott lóról,
miközben gyerekeket mentett meg egy dühös sólyomtól,
beütötte a fejét, és most eszméletlenül fekszik.
Elhalasztjuk a tanácskozást. Maga addig beül a szaunába,
kiszívjuk magából az összes vodkát, több literes vödrökbe összegyűjtjük,
amely során ön ismét elájul.
Később arra az újszerű, friss érzésre eszmél,
hogy színtiszta vér áramlik az ereiben,
az egyenruhája nem bűzlik, mint a szarvasbika húgy,
majd bemegy és lenyűgözi őket. Tetszik?
Kopjon le!
Vagy mégis bemegy.
Tűnj már az utamból!
- Itt vagyok. - Késett!
Sajnálom!
Jó ég! Részeg is, többek között.
Orosz vagyok. Részegen születtem. Nincs hatással a képességeimre.
Kések állnak ki az asztalból, vagy rémeket látok?
- Általában medvéket szoktam látni. - Én csináltam.
Nem szükséges, de kedvelem a drámai hatást.
Minden kés egy felégetett falu.
Jó. Akkor kihúzzuk őket, és feldugjuk a...
Azt a kurva... Azt a...
Azt kértem, hogy pontosan jelenjen meg egy tervvel,
józanul, itt, nálam.
Ebből több is teljesült, csak néhány maradt el.
- Jézusom! - Csak frissítettem.
- Még egy falu. - A rohadt életbe!
Nem! Nincs több pia.
Meg tudja gátolni, hogy az az alak megöljön és felégesse Oroszországot?
Van egy tervem. A tervem...
Egy nagy csapattal
házról házra járunk, kiverjük az emberekből az igazságot,
megkeressük és letépjük a fejét a nyakáról.
És mennyi ideig fog ez az ajtórugdosás tartani?
Ameddig el nem földeljük azt a büdös disznót!
- Hurrá! - Hurrá!
Mindenki kifelé!
Mit művel?
- Hol a francban volt? - Leülhetnénk?
Nem képes rá, ugye?
Magának semmi sem fontosabb a piánál?
Még én sem? Még Oroszország sem?
Velementov, mondjon valamit! Veleme...
Elnézést!
Elnézést! Kérek pár percet.
Nagyon hosszú éjszakám volt. Össze kell szednem a gondolataimat.
Talán jót tenne egy fürdő is. Még visszatérek.
Nem kell. Nem hiszem, hogy alkalmas rá.
Persze, hogy az vagyok. Álmomban is megtalálom.
- Nem csak megtalálni kell. - Akkor meg is ölöm.
Felhúzom egy fára a bokájánál fogva, és addig verem, amíg...
míg vért nem okádik.
Én csak vért köhögök, de ő vért fog hányni.
Jesszusom!
Katalin, ő...
Most itt vagyok.
Nem, nincs itt.
- Pihennie kellene. - Nem kell pihennem.
Valaki majd átveszi. Más is vezetheti a sereget.
Ezt nem veheti el tőlem.
Most nem.
Most csak büntetni akar.
Én vagyok az uralkodó. És megmentem a trónomat.
Csak figyelmes vagyok, tényleg.
Ön nagyon fáradt és beteg!
És... nagyon öreg!
Ezt nem veszíthetem el!
Ez vagyok én, Katalin.
Ez vagyok én.
Nekem ép férfiak kellenek. Sajnálom!
Láttam a tábornokot távozni.
Úgy látom, küszködik.
- Ha segítségre van szüksége... - Pugacsovra van szükségem!
- Akkor megkeresem. - Hogyan?
Megkeresem, és majd egy nap, ha unatkozom,
írok egy levelet, és elmesélem, hogy csináltam.
- Pimasz! - Inkább csak priorizálok.
Távozom.
- Én döntöm el, mikor távozik. - Természetesen.
Távozhat.
- Azt mondtam... - Tudom.
De ön nem a tömörségéről ismert. Gondoltam, folytatja.
De nem folytatta. Úgyhogy megyek és megkeresem.
Miért ilyen hülye ma mindenki?
Itt vagyok.
Várok.
Mindig itt vártalak, ezekben a termekben, remélve, hogy eljössz.
Nagyon ismerős érzés.
A torkomban dobogott a szívem, minden zajra felugrottam.
Tessék.
Haragszol Péterre a felszentelés miatt.
Ő kemény dió. Nem bírtál vele.
Ő és Katalin szerelme, akárcsak a miénk,
olyan világba visz, amelyet elképzelni sem tudtál.
De meg fogom csinálni. Ígérem!
Mennyire hiányzik a nagyságod!
Mint egy medve a málnásban.
Megtöltöttük az egész termet.
Perzselt a bőrünk, ahogy egymást néztük.
A beszédünk...
a nevetésünk...
A furcsa, meztelen táncaink éjszaka.
Aztán elmentél...
és minden összezsugorodott.
Látogass meg!
Csak egyszer.
Igen. Igazad van. Sajnálom!
Jól van!
Lássuk csak!
Ezzel négy órára bekenjük a lábadat,
és az emberi test csodájának segítségével,
ahol minden összekapcsolódik, kivéve a péniszt és az agyat,
felszívódik egészen a mellkasodig,
aztán letörlöm, mielőtt a bőröd megreped, felhólyagzik,
és égni kezd, mint a tűz. Ami, hidd el, pokoli érzés.
Hasonló történt velem is,
amikor 17 órára beragadtam a dédnagypapa páncéljába.
Hosszú történet. Majd megérted, ha hároméves leszel.
Ami egyébként kihívásokkal teli év lesz.
Készülj fel.
- Te meg ki a franc vagy? - Ez egzisztenciális kérdés, papa?
- Papa! - Elhoztam neked Pált.
Húszévesen.
Kurva madarak!
Szép!
- Kösz! - Nincs mit.
Csodálatos vagy.
Lényem lényege, hogy ne te legyek.
Mindig ölelgettél, és libamájas keksszel tömtél.
Rájöttem, mekkora papucs vagy, anya levágta a tökeidet,
úgyhogy nagyapa a példaképem.
Hízelgő. És logikus is.
- Óriási leszek. Örökséget építek! - Hurrá, a kurva életbe!
"Nagy" dobás lesz.
Ez tök jó, nagyapa!
Mindig értettem a szavakhoz, és a nőkhöz,
a háborúhoz és a városépítéshez.
- Pál! - Még csak fel sem szenteltél.
Szemétség! Ki csinál ilyet?
Kezdek ideges lenni. Sírok. Utálom ezt!
Gondolj másra! Igyunk, dugjunk és tervezzünk.
Szükségünk lesz nőkre, alkoholra és térképekre.
Ide figyelj, te kis görcs!
Én csináltalak. Jó apád voltam.
Ja...
Mert a történelmet ez marhára érdekli. A jó apák.
Össze kell törnöm valamit!
Mi a baj?
Velementov.
- Szeretem őt. És haldoklik. - Haldoklik?
Kár érte. Kövér disznó.
- Igen. - A francba!
És tervet kellett volna készítenie.
Bejön, úgy néz ki, mint akit megerőszakolt az erdő,
majd belefulladt egy hordó vodkába.
Kifejező képek. Szegény marha!
Túl beteg a munkához, ezért felmentettem.
De eszembe jutott, mi van, ha ő is benne van? És ez nem hagy nyugodni.
- Nagyon megrendültél. - Utálnak az udvarban és az országban.
Ez a Pugacsov-ügy, ez valahogy más.
Érzem a veszélyt.
És ma este újabb várost fog felégetni, még több embert gyűjt,
és elképzelhetetlen dolgokat művel a képmásommal!
- Nekem kellene. - Mit?
- Vezethetném én a hadsereget. - Miről beszélsz?
Ez tök logikus.
Te a haladásban, ötletekben, reformokban vagy jó,
én az erőszakban és a gyilkolásban.
Ez eddig csak homok volt a mi kis kagylónkban.
De lehetne az osztriga medvehagymás ecettel,
és még ennél is több: a gyöngy.
Péter, én...
Érzem, ahogy árad az agyamból a zsenialitás.
Hadd áramoljon!
- Imádom, amikor felpörög. - Ez a sors.
- Kezdek reménykedni. - Ezt én is megnézném.
Gondjaink külön-külön borzalmasak.
De aztán bejössz, szükségleteink összerendeződnek.
Ezért vagyunk egymásnak teremtve. Ezért vagyunk sorsszerűek!
- Fővezér akarsz lenni? - Nagy diadalokat aratok majd.
Nagy hadvezérként híresülök el,
híresebb leszek, mint apa, baszki! És Pál is látni fogja.
Ez olyan zseniális, hogy beleszédülök!
- Nem lehet. - Dehogynem.
Nem, köszönöm! Szeretem, hogy mellettem vagy, de...
De mi?
Kezdődik. Mindjárt sír, aztán belemászik a bugyijába.
- Katalin, miért nem? - Péter, ne! Fáradt vagyok.
Miért nem?
Ha nem használtad volna fel Pugacsovot, most...
Hagyjuk azt! Már megtörtént. Ez most új. Majd a seregem kiiktatja.
- Nem. - Nem?
Szükségem lenne egy kurva magyarázatra.
Svédország miatt.
- Micsoda? - Elbasztad. Katasztrófa volt.
Tízezrek haltak meg, és még többen meghalnak, ha nem lépek közbe.
- Értem. - Sajnálom!
- Egyszerűen nem tehetem. - Nem akarod. Úgy érted, nem akarod.
Igen. Úgy értem, nem akarom.
Kérlek, engedjük ezt el!
Elengedtük.
Nagy Péter most nagyon szomorú.
- Tényleg haldokolsz? - Igen.
Szomorú.
- Velementovra! - Velementovra!
Tragikus halál. Egy magadfajtának csatában kellene elesnie.
Mindazonáltal most, hogy kiestél, jöhetek én.
Ez sértés. A te vérmérsékleteddel...
Neked kéne vezetned a sereget. Nem is kérdés.
- Ez csak egy munka. - Nem csak egy munka!
"A" munka.
Kiverni a győzelmet az ellenségből,
vállvetve állni az embereiddel,
történelmet írni a kibaszott kardoddal.
Ez örökség.
És nem akarok megsérteni egy haldoklót, de zseniális lennék.
- Simán lepipálnálak. - Valóban?
Egy perc alatt elbaltázna mindent.
- Nem igaz. - Mint Svédországban.
- Svédország miattad volt! - Ne tollasozzunk?
Útját állta a saját hadseregének, Oroszországnak.
Én tudtam. A katonák is tudták.
Nagyon elmosódottak az emlékeid, Velementov.
Rossz helyre vezettél minket, ahonnan nem volt kiút.
Mert nem akartam még több embert veszíteni. Volt egy tervem.
Hullámokban támadni a gerincről, ellentámadás, oldaltámadás.
- Kurvára összeroppantak volna. - Akkor miért nem tetted?
- Mert a főnököm egy idióta volt! - Basszus! Megvan!
Tudjátok, hova vezethető vissza ez az egész?
Köze van ahhoz, hogy meg akartuk dugni a saját anyánkat?
Svédországba.
Svédországba, a francba is!
Itt ért véget minden, mindannyiunk számára.
Mindannyiunk...
számára.
Neked, nekem, ennek a haldokló baromnak.
Ez már a múlt. Engedjétek el!
- Tollasozzunk! - Ez nem a múlt.
Még mindig csúfot űz belőlem, belőlünk.
Vissza kell szereznünk.
Az ő tervével, a te vezetésed alatt, az én országomat.
Ez nevetséges.
Félsz, hogy nem tudod befejezni, dagi?
Piti porcelánbaba vagy, Hugó. Ne kényszeríts, hogy falhoz vágjalak.
- Igaza van. - Dehogy van!
De igazam van. Bizony!
Kezd felpezsdülni a vérem.
Tudom, mit kell tennünk.
Svédországba vezényeljük a sereget, és visszafoglaljuk!
Ez már valami!
Igazi címlapsztori, nem csak egy rohadt kis lábjegyzet.
Erre már felkapnák a fejüket, igaz?
Elfoglaljuk az erődöt a határnál. Két zászlóalj. Hullámokban támadunk.
A harmadikra sokkot kapnak,
az ötödikre kimerülnek és irgalomért könyörögnek!
Irgalomért, neked! Nem hitted, hogy lesz még ilyenben részed, mi?
Jól van, mind be vagyunk rúgva. Térjünk nyugovóra.
Péter, le kell venned Pál borogatását.
Valóban.
El tudod képzelni az arcát, amikor elmeséled neki?
Ez zseniális!
Jó éjszakát!
Igen, aludjunk rá egyet,
mert most mindannyian valódi áttörést értünk el.
Ne szólj hozzá!
El tudom foglalni Svédországot.
Kurvára el tudom foglalni Svédországot.
Jobban vagy, Pál.
Tiszta a légzésed.
Ügyes voltam!
12 medvével is megküzdenék érted. Sőt, pestist injekcióznék az ereimbe.
Miért nézel így?
Akkor tudni fogod, hogy szeretnek. De mi van, ha nem tudod, ki?
Én ezt legalább mindig tudtam.
Apa!
Próbáljon nem gondolni rá.
Mire?
Odakint oroszok millióinak szíve fortyog a gyűlölettől.
Érzi, ahogy növekszik a sötétben.
Egyre csak gyülemlik az energia.
Köszönöm a lelkesítő szavakat!
Velementov ura a helyzetnek?
Nem.
Nyugtalanító fordulat.
Mit tegyek, érsek?
Nem tudom.
Hát ez ijesztő.
A sötét titok az,
hogy a kezünkben lévő irányítás képzet csupán.
Attól a pillanattól fogva, amikor már nem hisznek benne, végünk.
Jönnek és elvágják a torkunkat.
Mint Svédországban.
Valahogy meg kell állítanunk azt az embert.
Az egyház keze messzire elér.
Meglátjuk, sikerül-e hozzá is elérnünk.
Sajnálom! Tudom, sok a dolgod.
- Pál jobban van. - Ó, de jó! Köszönöm!
Egy hétre elmegyek vadászni.
- Amiatt, amit mondtam? - Nem. Szeretek vadászni.
- Sajnálom! - Semmi baj.
A jövő záloga az igazság.
Igazad volt.
Csináljuk! Foglaljuk vissza Svédországot. Találkozunk a hallban.
Ez a mi titkunk, Ágnes! Értetted?
Azt a rohadt...
Na, te kövér disznó, menjünk, pisáljuk tele Stockholm utcáit!
Magyar szöveg: Záhonyi Barbara Iyuno