Katarina er en heks.
Den dag, hun kom til Rusland, var en mørk dag for vores land.
Hun lavede fem huller i mig.
Men kunne hun dræbe Peter den Stores søn?
Netop. Aldrig i livet!
Indviet af Gud til at regere vores land og elske jer alle, som jeg gør.
Og det gør Gud også. Vi taler altid om det.
Ja, han elsker jer højere end stegt vagtel og aioli.
Hun har sgu en sort tunge formet som en flagermus.
En gang stak hun den op i røven på mig.
Hun ville dræbe mig, fordi hun hadede min kærlighed til jer.
Men i stedet rejste jeg mig.
Og med jeres hjælp vil vi tage den kætterske mær -
og gøde vores jord med hendes kværnede knogler.
Hun er ikke indviet af Gud som mig, og hun nægter at indvie Paul 1.
Peter den Stores eget blod!
Hun bygger en skole og et vaccinationscenter i denne by.
Gift for vores sind og gift for vores krop.
Lad os gå ud og brænde det skidt ned!
Og bagefter -
så stil jer i kø til at sutte Peter 3.s enorme penis.
De vil sikkert stå forrest i den kø, patriark.
Bare gør Deres job, Pugatjov.
- Det ligner mig ikke engang. - Øjnene er forkerte.
Ikke kun øjnene, Velementov.
Normalt har sådan en figur en slags hadefuld pasticheegenskab.
Det er ret effektivt. Håret er flot.
- Nej. Og hvad gør de med den? - De går rundt med den i byen.
Så boller de den bagi og spytter den i ansigtet.
- Og omvendt. - Hvad?
- De boller den i ansigtet ... - Ja tak.
- Hader de mig? - Den blå farve er forkert.
Deres er mere krystalklare. Øjnene.
For fanden da. Jeg sagde "mindre sprut".
- Var jeg fuld da? - Ja.
Så var det et dårligt tidspunkt.
- Hvor er Elizabeth? - Jeg ved det ikke.
Vi har et stort problem. De har brændt fem byer ned.
Den mand foregiver at være Peter og siger, at De forsøgte at dræbe ham.
Han raser mod Deres arv, Deres tyskhed og Deres hestesex.
Han har endda fem stiksår.
- Hvad? - Han ligner Peter ...
... siger præsterne, som har set ham.
- Er det Pugatjov? - Den tanke har strejfet mig.
- Fem stiksår. Lavede De ikke fem? - Jo.
Han tog det ikke pænt.
Vi må finde ham, presse saften ud af ham og spytte resterne i havet.
Jeg burde sige undskyld til ham. Det er hævn for det, jeg gjorde.
Lad os dræbe ham først og sige undskyld bagefter.
Peter den Stores største frygt var netop det her.
Et lille bål, der bliver til en kæmpe skovbrand.
Bønderne tror, at de kan dræbe Dem, og det kunne de nemt.
Med det, de vil gøre mod Dem, vil figuren have haft et nemt liv.
Godt sagt, Velementov.
Giv mig en plan i morgen tidlig. Eller skal jeg bede Petrov om det?
Petrov er en skide hvalp.
Jeg klarer det her. Vi ses i morgen tidlig.
Tror De, han kan klare det?
Han er den rette mand til jobbet.
Godmorgen.
Er pakken kommet? Jeg venter nye sko.
- Hold op med at købe sko, Maxim. - Hoffet taler om min stil.
Maximsk er blevet et udtryk.
- Vi har ikke uendeligt mange penge. - Jeg lever i luksus.
Hoffet taler om en, der foregiver at være Peter.
Han opildner bønderne. Hun må slagte de skiderikker.
- Foregiver at være Peter? - Ifølge den daglige skrift.
Bliv ikke vred, men prøv at sige, at de her ikke er pragtfulde.
Salt.
Krydret med et anstrøg af majroe.
- Hvad laver du? - Hej, skat. Paul har kolik.
Og derfor sutter du på bryster?
Det her er hans ammer. Jeg tjekker, om deres mælk bærer skylden.
Det gør den. Alle er fyret.
Licorice, De kan blive.
Jeg vil bede Jean Pierre gøre Deres til panna cotta.
- En stor Katarina-dukke. Til Paul? - Nej.
Pugatjov er i regionen og skaber røre -
og laver hadedukker, som de ... gør ting med.
- Se selv! - Pugatjov? Den skiderik.
Jeg tænkte på, hvad der blev af ham. Nej, ikke rigtigt.
Netop. Vi skænkede ham ikke en tanke. Vi burde sige undskyld.
Nej. Han blev hyret som dobbeltgænger.
Det omfatter at gå i døden for sin hersker og være glad for det.
Han burde være glad for, at han var en dygtig medarbejder.
Han er alt andet end glad.
Han opildner bønderne mod mig -
brænder byer ned og foregiver at være dig.
- Mig? - Ja.
Og folket tyr til vold for min skyld?
Ja, mod mig.
- Er du rørt? - De elsker mig.
Det er ikke pointen her. Men hvordan kan de hade mig -
når jeg vil forbedre deres liv og elsker dig, som ikke går op i det?
Jeg har kemi med folket. Det har du ikke.
Du må knuse ham og hans følge. Skab ikke ballade i Rusland.
"En brand i eget hus," som far sagde, "må ikke få ilt."
Velementov lægger en plan.
Jeg må tage mig af Pauls kolik.
Naturligvis. Stakkels Paul.
Paul, de elsker far. De elsker stadig far.
Ja. Pragtfuldt. Ikke?
Godmorgen.
Pugatjov!
- Det her er Deres værk. - Skønt, ikke? Sikken ironi og kløgt.
Et af mine bedste øjeblikke. For Gud og ikke for mit ego.
- Hvad laver De? - Jeg er mig selv.
- Og tjener Gud og bruger mine gaver. - Jeg er ikke involveret.
De ved det, så De er medskyldig. Så ti stille.
Nej, nej, nej. Jeg fortæller hende det sgu bare.
- De er alt for loyal. - Tro ikke for meget på det.
- Alt går i stykker en skønne dag. - Tag det roligt.
Hun er presset og skrækslagen nu. Et oprør.
Regenter tror, at de er guder. At folk elsker dem. Det gør de ikke.
- De laver hadebolledukker. - Hvad?
Russiske bønder er kreative. Pointen er, at vi gør hende desperat.
Ikke "vi".
Og når hun er virkelig bange, så kommer redningen. Mig.
Jeg redder hende, laver en aftale og skaffer Pugatjov af vejen.
Så vil hun lytte mere til mig. Paul bliver indviet.
Der er én kirke. Hun dropper forandringerne.
Så har jeg skabt et frygtens hus og kan sparke døren ind, når jeg vil.
Hun vil huske på, hvem der har magten i folkets hjerter.
- Nu holder jeg en bifaldspause. - Jeg hader Dem.
Vær ikke urolig. Hun bliver narret på en pæn måde.
Vi vil alle være venner.
Jeg drømte, at hun og jeg var i boblebad sammen.
Jeg sæbede hende skånselsløst ind.
Det er information, som jeg ikke havde brug for. Det vil fungere.
Det er mig og Gud, hånd i hånd, der danser for alles bedste.
Elgkød! Utænkeligt. Det skal altid være kronhjort.
Hvorfor vil de ikke adlyde mig?
Hold op med at glo på din krone. Vi skal arbejde i dag.
Tiden er inde. Velementov er moden.
- I dag? - Ja.
Hvor var du i morges? Du gik glip af min voldtagne figur.
Jeg så til mine sommerfugle.
Er du ikke vred over indvielsen?
Det er snarere en periodisk tilbagevendende vrede.
Men nu er den væk. Udnyt dit øjeblik.
Jeg har brug for din hjælp.
De brænder byer ned. Et oprør er på vej.
- Det hørte jeg. En falsk Peter. - Og det er Pugatjov.
Pugatjov? Han er ikke et politisk dyr. Han er bare et dyr.
Og ifølge Peter en god medarbejder. Så hvordan blev han revolutionær?
Hvis han er vred over dolkningen, ville han ...
Voldtage dig og sælge dit tøj på markedet.
Ja! Så ...
- Han har måske en ny arbejdsgiver. - Det tænkte jeg også.
Et mysterium, der skal løses. Hvor sjovt.
Med lidt hjælp kan vi måske ryge dem ud.
- Voldsom kolik og lungebetændelse. - Jeg hader at se ham lide.
Nå? Jeg elsker at se folk lide. Det ophidser mig.
Derfor blev jeg læge. Den anden mulighed var torturmester.
- Men arbejdet har lav status. - Præcis min fars ord.
Kaliumnitrat, rabarber og lidt kviksølv.
Få bivirkninger. Hængende øjne og podagra.
- Podagra? - Ja. Lort som foie gras.
Skrid, Vinodel. Jeg kurerer ham selv.
Jeg vil bruge min barnepiges bog om urter.
Bare rolig, Paul. Far kurerer dig.
- Fandens. - Det opsummerer det meget godt.
- Hej, far. - Jamen hejsa.
Burde du ikke hvile i fred?
Det gjorde jeg. Så overtog du mine gemakker -
ødelagde arven efter tusind års herredømme ...
- ... og blev ammet foran mig. - Jeg ...
Du er i knibe, og far er her for at hjælpe.
Jeg har ikke brug for hjælp. Jeg er tilfreds.
Tilfreds? Findes der et grimmere ord? Rigtige mænd er aldrig tilfredse.
Man kan altid få mere, og det er aldrig nok.
Men der er fandeme altid mere. Meget mere. Mit motto.
Det ved jeg. Mit folk elsker mig sgu.
De elsker at se svin bolle i sneen. Hvad er værst ved at være genfærd?
Du er død og kan ikke få mere og mere.
Og man kan ikke give sin søn prygl. Man er en dårlig far.
- Jeg behøver ikke prygl. - Jeg har en idé.
Du skal slå dig selv i øjet. Meget hårdt.
Jeg vil høre lyden som en bid af et frisk æble. Gør det nu.
- Jeg vil ikke slå mig selv. - Lader du far vente?
Nej ... Går du, hvis jeg gør det?
Ja.
Hvis lyden opfylder kravet, og det får dig til at dræbe din kone -
indvie dit barn og brystbolle ammerne, vil jeg hvile i fred.
- Jeg har travlt med at kurere Paul. - Stakkels Paul.
Han har kolik. De elsker mig sgu. Folket.
- Du har jo givet det væk! - Skrid med dig!
Hvad?
Agnes.
Jeg sagde, at De aldrig må bolle mig, men jeg ryster indeni.
Jeg går ud i skoven i aften.
- Jeg lader skæbnen råde. - Hvordan det?
Hvis De finder mig, kan De bolle mig.
Jeg laver en plan for ...
Indse, hvornår du kan tage sejren. Du gik glip af det i Sverige.
Jeg laver en plan for Pug...
Ja, her har vi noget, Paul. Okay.
- Hej, Hugo. - En konge skal være mit vidne.
De er ikke konge mere, men okay.
- Tak, fordi De var en ven. - Fandens. Nej.
Ikke så tæt på sofaen eller ...? Nå ja, Paul er her.
De er en god far. Flyt ham, så han undgår blodstænk.
Se ham lige.
Jeg kunne græde ved tanken om den verden, vi efterlader dig.
- Hvad er der i vejen? - Jeg må forlade den.
De bliver ved med at bruge elgkød i kødbollerne.
Det er for groft, men de er ligeglade, for jeg er ikke konge.
- Jeg taler med dem. - De er heller ikke konge.
Bed Deres kone tale med dem, når hun ikke ruinerer Deres land.
- Deres dobbeltgænger leger Dem. - Ja, han opildner til revolution ...
... på grund af bøndernes kærlighed til mig.
Måske kan han skabe et eftermæle for Dem, for De har sgu ikke noget.
Vær høflig, selv om De er nedtrykt.
- Skal konger lyve for hinanden? - De elsker mig, idiot.
Nævn én ting, De har gjort.
- En stor klokke blev bestilt. - Ja, dingeling.
Katarina vil blive husket som et ikon -
og du holdt døren for hende.
Jeg vil lade våbnet, hvis De ikke holder mund.
De burde også tage Deres eget liv.
Stop løbet i min mund, og lad Paul trykke på aftrækkeren.
Paul, fæstebonden.
Hvor vover De?
Han er jo ikke indviet.
Vi blev opfostret som mænd og endte som vulva med hænder.
Jeg burde dræbe Dem for Pauls skyld, og så mig selv. Farvel.
For fanden da!
Onkel Hugo. Han er så sjov, Paul.
Tænk ikke på det, han sagde. Det hele er vanvid og løgne.
- Jeg elsker Dem virkelig. - Vinodel, er De fuld?
Jeg er mest høj af lilla pulver, kokain og Deres efter-sex-lugt.
De er nu sød.
Jeg boller med Dem alt for tit. Det påvirker Deres hjerne lidt.
- Jeg har iagttaget Dem i mange år. - Sygt og spændende.
I Peter den Stores tid. Jeg erklærede ham død.
De forsøgte at bære ham gennem korridorerne.
Ja.
I årevis så jeg, at De nægtede at droppe ham.
Men jeg siger: "Drop ham, og tag mig."
Han er død. Det er jeg ikke.
Det handler ikke kun om sex. Jeg er en videnskabsmand.
Nysgerrighed er mit kald.
At løse mysterier.
Du er et mysterium, som jeg kunne bruge hele mit liv på at løse.
De er en sær mand. Gå nu. Jeg har en del at se til.
- På denne tid? - Ja.
Et mysterium. Fristende.
Der er ildebrand. Vi kan alle blive til aske.
Ring med klokken.
- Er det en øvelse? - Jeg ved det ikke.
- Jeg drømte om sex med Katarina. - Også jeg.
Jaså? Underligt.
Det sker tit for mig.
Ja, også mig.
- Jeg må hente flere sko! - Gå nu bare.
Hvad foregår der?
Alt er okay. Vi vil bare finde ud af fakta.
- Vi tjekker Georginas gemakker. - Og så Archies.
Hvorfor sker det her igen?
Fandens.
Fandens også.
Tænk, at George kan skrive.
Hun skriver lidenskabeligt om mig og vores mål.
Bare for sin egen skyld.
- Hvad er det? - Smolnijs jakke.
- Fandt De noget? - Nej.
Men han drømmer om en dildo.
Han har bedt alle tjenestepiger gøre det.
- Alle sagde nej. - Undtagen Petra.
Åh, Smolnij. Han trygler altid om en dildo.
- Hvad nu? - Arkadij og så Archie.
- Jeg hader Dem. - Umuligt.
Min fisse er fuld af Pugatjov-ting. Hun gennemsøger bygningen.
Tak.
- Nu er De medskyldig. - Jeg er ret træt af Dem.
Agnes? Har De nogensinde set en Caravaggio?
Lyset, der strømmer ned over Dem, minder om det.
Men han har aldrig malet noget så smukt.
Jeg troede, at jeg skulle dø uden at smage Deres læber.
- Fuck ... - Ja tak.
Ikke her. Ved floden.
Ingenting.
- Skal jeg føle mig tryg? - Nej.
Hvordan er din tilbagevendende vrede? Du sendte vel ikke Pugatjov ud?
Du har bollet med ham.
Han var uforskammet og krævede fire rubler og en vagtel.
Nej, det var ikke tilfældet.
Vi kan være uenige, men vi vil dø sammen.
Men klogt tænkt. Dit sind er ved at blive dejlig mørkt.
Huzzah. Vi vinder, hvem det så end er.
Naturligvis.
Jeg troede, at jeg ville blive den mest elskede -
og længst regerende monark i Rusland.
Lad os satse på længst.
Hvor bliver daggry af? Jeg kan ikke holde det ud.
Noget for mig. Noget for Sverige.
De hader mig alle sammen.
De elsker mig, så jeg kan ikke relatere til det.
De hadede dig. Du var elendig.
- Du farer vist op. - Ja, men det er ikke forkert.
Hvordan kan de være så vrede, når jeg har ret?
Hvad hvis ...
De marcherer mod Petersburg -
og kaster dit forkullede lig ned fra taget?
Det skete i Sverige.
Du kan give mig det tilbage.
- Hvad? - De elsker mig.
Så falder alt til ro. Du finder Pugatjov ...
- Står du bag det her? - Vær ikke dum.
Pugatjov, den fremragende medarbejder.
Elizabeth sagde, at nogen stod bag.
Du er paranoid og ser fare og monstre overalt.
Det vil redde dig. Min far sov kun en time hver nat.
Det er jeg vist.
Det er okay. Jeg er bare oppe at køre.
Elizabeth finder dem -
og Velementov laver en plan mod Pugatjov.
- Ingen undskyldning? - Slik mig.
Sikket emneskift. Men ikke tosset.
Jeg har brug for at slappe af. Jeg er ude af mig selv.
Jeg ordner det.
Hun ser tilfreds ud.
Hun har jo alt, så hvorfor skulle hun ikke være det?
- Hvor er jeg? - Det er morgen.
- Hvad skete der? - De kommer for sent til Deres møde.
Mit møde ...
Hvor er min plan?
Archie.
En venlig hilsen fra en, der slog og sparkede mig -
og ikke var i stand til at indvie sin søn.
Gud ser på. Han er meget misfornøjet.
Et "goddag" havde været nok.
Findes der genfærd? Hvordan slipper man af med dem?
- Er jeg en heks? - Fint.
De vil altså ikke hjælpe en indviet.
Hvad siger genfærdet?
Bare fortæl, hvordan jeg får dem væk.
En djævleuddrivelse. Gør, som de siger, så forsvinder de.
Eller stå imod, indtil det, de ønsker, dør, og chancen forpasses.
Eller også kommer de fra djævlen, og så bør De stå imod.
Sikket kompliceret svar.
Det er en kompliceret sag. Gud, sløret og så videre.
Hvad hvis det er far?
Peter den Store?
Så skal De fandeme gøre, som han siger.
Ikke særlig hjælpsomt.
Tante? Jeg har brug for din hjælp.
Har du? Med at få din søn indviet? Nå nej, det gik i vasken.
Kan vi ikke lægge det bag os? Far er tilbage.
- Jaså? Hvordan virker han? - Vanvittig.
Bed ham lade mig være. Han siger nogle hårde ting.
Mit hoved føles tungt, som om der er vand i det eller en kanonkugle.
Vil du tale med ham?
- Hvad er der? - Det vil jeg ikke sige.
Især når dit hoved føles som en kanonkugle og vand.
Okay ...
Nu er du nødt til at sige det. Sig det.
Jeg vil aldrig holde op med at elske dig.
Det lyder ikke lovende.
Jeg forventede ganske lidt af dig, men tilmed det gik ikke.
Hårdt. Sådan har alle det åbenbart i dag.
Du har givet alle lov til at skrive fremtiden.
- Med blod. - Jeg bad dig lægge det bag dig.
Det kan jeg ikke.
Fremtiden er ikke et sted, vi kan rejse til, når vi er klar.
Det er et host i hendes bryst eller gift i hendes årer.
Eller en mand, der brænder Rusland ned.
Jeg tager ikke imod ordrer angående min søn.
Men vil du tale med far eller hvad?
Selvfølgelig.
Min kærlighed til dig er en bølge, der skyller alt andet væk.
- Du er som en søn for mig. - Du er den mor, jeg aldrig havde.
Sig bare: "Det er en ny tid. Du er død. Lad os være."
"Din søn er faktisk klog."
"Som en bog på et sprog, du ikke forstår.
"Du kaster bogen væk, men den er ret god."
Jeg stoler på dig.
- Nu er jeg her. Jeg er forsinket. - Eller er De?
Sært spørgsmål. Jeg har planen.
Ja, men vi går lige herover et øjeblik.
Hvad hvis det her var planen?
De går ikke derind. Det gør jeg. Jeg siger: "Han er ikke forsinket."
"Han faldt af en gal hest -
da han reddede nogle børn fra en høg -
og slog hovedet og er bevidstløs. Vi udsætter det."
Vi sætter Dem i en sauna, lader igler tømme Deres krop for vodka -
og samler det i spande, mens De går ud som et lys.
Så vågner De frisk med den nye følelse af ufortyndet blod -
i årerne, iklædt en uniform, der ikke stinker.
- Og så kan De fremlægge Deres plan. - Rend mig.
Vi kan også bare gå ind.
Så flyt Dem for fanden! Nu er jeg her.
- De er forsinket. - Undskyld.
- Godt. De er også fuld. - Jeg er russer. Vi er født fulde.
Der er knive i bordet, eller ser jeg syner?
- Jeg plejer at se bjørne. - Det var mig.
Unødvendigt, men jeg elsker drama. Det er de byer, han har brændt ned.
Vi kan hive dem ud og anbringe dem i hans ...
For fanden da. Det pis.
Jeg havde brug for, at De kom til tiden med en plan og var ædru.
Jeg har flere. Jeg mangler bare et par stykker.
- Kors! - Jeg havde en opdatering. En til.
Fandens.
Nej! Ikke mere af det.
Kan De forhindre ham i at dræbe mig og brænde Rusland?
Vi har en masse tropper.
Vi kan gå fra dør til dør, sparke sandheden ud af folk, finde ham -
og halshugge ham.
Og hvor lang tid tager det? At sparke døre ind i Rusland?
Så lang tid, det tager, at få den skiderik i jorden.
- Huzzah. - Huzzah!
Ud med jer. Nu.
Hvad laver De?
- Hvor fanden har De været? - Kan vi sætte os ned?
De kan ikke gøre det, vel?
Vælge andet end en flaske, vel? Ikke engang mig.
Ikke engang Rusland.
Velementov, sig noget.
Undskyld.
Undskyld. Jeg har lige brug for et par minutter.
Det har været en lang nat.
Jeg skal bare lige samle tankerne. Og tage et bad. Jeg kommer igen.
Nej. Jeg tror ikke, at du kan klare det her.
Selvfølgelig kan jeg det. Jeg kan finde ham i søvne.
Eller slå ham ihjel! Jeg kan hænge ham op i anklerne -
og tæve ham, indtil han ...
Indtil han græder ... blod.
Jeg hostede det op, men han vil græde blod.
Katarina, han er ...
Jeg er her nu.
Nej, det er De ikke. De burde hvile Dem.
- Det behøves ikke. - En anden kan tage over.
- En anden kan lede hæren. - De kan ikke tage det fra mig.
Ikke nu. De straffer mig bare.
Jeg regerer. Jeg redder mit herredømme.
Jeg gør det faktisk af venlighed.
De er så træt og så syg.
Og så gammel.
Jeg kan ikke miste det her.
Det er mit liv og min sjæl.
Jeg har brug for raske mænd. Beklager.
Jeg så generalen gå.
Han har det svært. Hvis De har brug for ...
Jeg vil have Pugatjov!
- Så går jeg ud og finder ham. - Hvordan?
Jeg kan bare gå ud og gøre det og sende et brev til Dem om det.
- Uforskammet. - Det handler om at prioritere.
- Jeg går nu. - Jeg bestemmer, hvornår De går.
De kan gå.
- Jeg sagde ... - De fatter Dem aldrig i korthed.
Jeg troede, at der var mere, men det er der ikke.
Jeg går ud og finder ham.
Hvorfor er alle sådan nogle idioter i dag?
Jeg er her.
Jeg venter.
Jeg ventede altid på dig her og håbede, at du ville komme.
Det føles meget velkendt.
Jeg har sommerfugle i maven og reagerer på hver en lyd.
Se bare der.
Du er vred på Peter angående indvielsen.
Han er en stor mundfuld, som du havde svært ved at styre.
Hans og Katarinas kærlighed er som vores og opsluger en helt.
Men jeg skal nok få det gjort.
Jeg savner din storhed.
Som en bjørn i en tekop.
Hvordan vi fyldte rummet.
Hvordan vores hud skød gnister. Vores blikke på hinanden.
Vores snakke. Vores latter.
Vores underlige, nøgne dans i natten.
Og så gik du bort.
Og det hele skrumpede ind.
Kom nu bare.
En gang.
Ja. Du har ret. Undskyld.
Godt. Sådan.
Du skal have det her på fødderne i fire timer.
Gennem kroppens magi, hvor alt hænger sammen -
undtagen penis og hjerne, vil det virke gennem dit bryst.
Jeg kommer og vasker det af, før huden sprækker og brænder indeni.
Det ønsker du ikke.
Jeg havde noget lignende, da jeg sad fast i oldefars rustning.
Du vil forstå det, når du er tre.
Og det er i øvrigt et fandens hårdt år. Jeg advarer dig bare.
Hvem fanden er du?
- Et eksistentielt spørgsmål, far? - Far?
Det her er Paul. Som 20-årig.
Skide fugle.
Flot.
- Tak. - Ingen årsag.
Du virker vidunderlig.
Jeg vil ikke være som dig.
Du krammede mig altid og tilbød mig foie gras på kiks.
Du var en tøsedreng, og mor havde krammet om dine nosser -
så mit forbillede er farfar.
Smigrende og logisk.
Jeg vil blive stor og skabe et eftermæle.
Huzzah, for fanden! Og genindsætte den Store.
- Den var god. - Jeg kan noget med ord ...
... og kvinder og krig og at bygge store byer.
Du undlod at indvie mig. Hvem gør sådan noget?
Jeg bliver tårevædet. Det hader jeg.
Lad os drikke, bolle og lægge planer.
Vi skal bruge kvinder, alkohol og kort.
Hør her, din lille skid. Jeg skabte dig. Jeg var en god far.
Og det er det, verdenshistorien husker. Gode fædre.
Jeg har brug for at smadre noget.
- Hvad er der galt? - Velementov.
- Jeg elsker ham, men han er døende. - Sikken skam. Det tykke svin.
- Fandens. - Han lavede en plan for Pugatjov.
Han lignede en, som blev voldtaget af skoven og druknede i en vodkasø.
Sigende beskrivelse. Den stakkel.
Han er syg, så jeg fritog ham fra sit job.
Men hvad hvis han var involveret? Jeg bliver helt rundtosset.
- Du er meget rystet. - Hoffet og landet hader mig.
Denne Pugatjov-ballade ryster mig på en helt ny måde.
Jeg kan mærke det her. Fare.
I aften brænder han en ny by ned og samler flere oprørere -
og gør ubeskrivelige ting med min figur.
- Jeg kan gøre det. - Hvad?
Jeg kan lede hæren.
- Hvad mener du? - Det giver mening.
Du er god til idéer og til at ændre landet.
Jeg er god til vold og drab. Det har været en kløft mellem os.
Men det kan være en østers med skalotteløgsauce eller en perle.
En bølge af intelligens strømmer gennem mit hoved.
Lad det strømme.
Jeg elsker det. Det giver mig håb.
Ja, det er interessant.
Alene er vores problemer frygtelige. Men vores behov kan løses sammen.
Det er derfor, vi to er skæbnebestemt.
Vil du lede hæren?
Jeg vil lede os til sejr og blive kendt som en stor hærfører.
Bedre end min skide far. Paul vil også se det.
Det her er så genialt. Jeg er helt svimmel.
- Det kan jeg ikke. - Jo da.
Nej. Tak, fordi du er der for mig, men ...
- Men hvad? - Nu kommer det.
Han vil græde og slikke hende.
- Hvorfor ikke? - Lad være. Jeg er træt.
Hvorfor ikke?
Havde du ikke brugt Pugatjov ...
Det er fortid. Det her er noget nyt. Jeg dræber ham med min hær.
- Nej. - Så fortæl mig hvorfor.
- På grund af Sverige. - Hvad?
Det ødelagde du.
Titusindvis døde, men jeg fik det løst.
- Javel. - Beklager, men jeg kan ikke.
Du mener, at du ikke vil.
Ja, jeg vil ikke. Glem det.
Det er glemt.
Peter den Store er nedtrykt.
- Er De virkelig døende? - Ja.
Trist.
For Velementov.
Tragisk. De burde være omkommet i kamp.
Nu hvor De er ude, burde jeg være inde.
Det er en fornærmelse. Med Deres blod burde De være hærfører.
- Det er bare et job. - Nej, det er jobbet.
At stjæle sejren fra ens modstandere side om side med sine mænd -
og skrive historie med sit sværd.
Det er eftermæle.
Beklager, at De er døende, men jeg ville være genial.
- Jeg ville overgå Dem. - Næppe.
De ville ødelægge det, ligesom De kvajede Dem i Sverige.
- Det var Dem. - Skal vi spille badminton?
De kom i vejen for Deres egen hær. For Rusland.
Jeg og mændene vidste det.
Det er en sløret erindring om det.
De fik os ind i suppedasen og kunne ikke få os ud.
Jeg ville ikke have, at flere mænd døde.
Jeg havde planer om angreb fra bakkekammen og modangreb.
De ville være kollapset.
- Hvorfor gjorde De det så ikke? - Fordi min chef var en idiot.
Jeg ser det. Ved De, hvad det hele handler om?
At vi vil bolle vores egne mødre?
Sverige. Skide Sverige.
Det var der, alt sluttede for os. For os alle sammen.
Dem, mig og denne døende gamle mand.
Det er fortid. Læg det bag Dem. Lad os spille badminton.
Det er ikke fortid. Det håner mig stadig. Det håner os.
Vi burde generobre det.
Hans plan, Deres lederskab, mit land.
- Det er vanvittigt. - Er De bange?
De er en porcelænsdukke. Lad mig ikke kaste Dem mod væggen.
- Han har ret. - Nej.
- Har jeg? Ja, det har jeg. - Jeg bobler og syder.
Jeg ved, hvad vi gør.
Vi tager hæren, marcherer mod Sverige og generobrer det.
Det er sgu historie. Sikken overskrift.
Ikke en skide fodnote.
Så ville de ikke sige noget.
Tag fortet ved grænsen. To bataljoner. Angreb i bølger.
Ved det tredje har de granatchok. Ved det femte vil de trygle om nåde.
De vil trygle Dem om nåde. Det havde De ikke troet.
Vi er alle fulde. Lad os gå i seng.
- Peter, fjern Pauls grødomslag. - Det er rigtigt.
Forestil Dem hans ansigt, når De fortæller ham historien.
- Ja ... Godnat. - Godnat.
Lad os sove på det, for vi har alle haft nogle gennembrud her.
Hold op med tale til ham!
Jeg kunne sgu godt erobre Sverige.
Du har det bedre, Paul. Du trækker vejret fint.
Godt gået af mig.
Jeg ville angribe 12 bjørne for dig og sprøjte byldepest ind i mine årer.
Hvad betyder det blik?
Du vil vide, at du er elsket, men du vil måske ikke vide af hvem.
Det vil jeg i det mindste altid vide.
- Forsøg ikke at tænke på det. - Hvad?
De millioner af russere derude, hvis hjerter koger af had.
Man kan mærke det vokse i mørket.
En kraft opbygges derude.
Tak for den oplivende tale.
- Har Velementov styr på det? - Nej.
En foruroligende drejning.
- Hvad skal jeg gøre, Archie? - Jeg ved det ikke.
Det er da skræmmende.
Den beskidte lille hemmelighed er, at vores kontrol er en tanke.
Hvis de ikke tror på det eller frygter det, er vi færdige.
De vil skære halsen over på os.
Kald det Sverige.
Vi må finde en måde at stoppe det på.
Kirkens rækkevidde er stor.
Lad os se, om vi kan få fingrene i ham.
Undskyld forstyrrelsen. Paul har det godt.
Godt. Tak.
Jeg tager på jagt en uge.
- På grund af mine ord? - Nej, jeg elsker jagt.
- Jeg er ked af ... - Glem det.
Sandheden er nøglen til fremtiden. Du havde ret.
Kom. Vi generobrer Sverige. Vi ses i hallen.
Det er vores hemmelighed, Agnes.
Hold da kæft.
Okay, tykke svin. Nu tager vi ud og tisser på gaderne i Stockholm.
Tekster: Malene Cramer Iyuno