Екатерина е вещица.
Денят, в който пристигна в Русия, е черен за страната ни.
Прободе ме пет пъти.
Но успя ли да убие сина на Петър Велики?
Точно така. Няма начин, мамка му!
Предопределен от Бога да ви управлявам и обичам.
Да, Бог също. Постоянно плямпаме за това.
Да, обича ви повече от пържен пъдпъдък с айоли сос.
Тя има черен език
във формата на прилеп.
Веднъж го завря в задника ми!
Опита се да ме убие, защото ненавижда обичта ми към вас.
Но аз възкръснах!
И с ваша помощ
ще унищожим тази еретична кучка
и ще наторим земята със смлените й кости!
Тя не е ръкоположена от Бог
и отказва да ръкоположи Павел -
шибаната кръв на Петър Велики!
Иска да построи училище и център за ваксинации в града.
Отрова за телата ни. Отрова за умовете ни!
Време е да го изгорим до основи!
А след това ще се наредите в редица,
за да смучете огромния патлак на Петър Трети.
Обзалагам се, че ще си първи на опашката.
Просто си върши работата, Пугачов.
В Е Л И К А Донякъде истинска история
Швеция
Дори не прилича на мен.
Очите са различни.
Не само проклетите очи, Велементов.
Чучелото е създадено, за да репрезентира омразни чувства.
Това е доста добър пример.
- Косата е сполучлива. - Глупости!
- Какво правят с него? - Подмятат го из града.
Изреждат се да го чукат отзад и да плюят в лицето му.
- И обратното. - Какво?
- Чукат го в лицето, плюят в задника. - Досетих се. Благодаря.
- Мразят ме? - Грешен нюанс на синьото.
Това е проблемът.
Вашите очи приличат на кристали.
Мама му стара, Велементов. Казах ви да намалите пиенето!
- Бях ли пиян, когато ми го казахте? - Да.
Значи сте избрали неподходящ момент.
- Къде е Елисавета? - Не знам.
Имаме огромен проблем.
Изгориха пет града до основи.
Мъжът се преструва на Петър, говори на хората
как е избягал, след като сте се опитали да го убиете.
Плюе по немския ви произход и разправя, че сте се чукали с кон.
Има пет прободни рани по тялото си.
- Какво? - Духовник ми докладва,
че прилича много на Петър. Истински негов двойник.
- Да не е Пугачов? - И аз това си помислих.
Вие не го ли наръгахте пет пъти?
- Да. - Май не го е приел много добре.
Трябва да го смелим и да изхвърлим останките му в морето.
- Трябва да му се извиня. - Какво?
Ясно е, че иска да си отмъсти за стореното от мен.
Първо ще го убием, после ще му се извините.
Така е по-вероятно да ви прости.
Най-големият страх на Петър Велики беше именно това.
Конфликт, който може да доведе до пожар.
Селяните ще решат, че могат да ви отстранят.
А онова, което могат да ви причинят,
ще ви се види като песен, сравнено с чучелото.
Добре казано, Велементов.
Изгответе план до сутринта.
Или да изпратя някого от хората ви? Например Петров?
Той не става за нищо.
Ще се справя.
До утре сутрин.
Ще се справи ли?
Той е най-подходящият човек за тази задача.
Добро утро.
Получих ли пакет? Очаквам нови обувки.
Спри да си купуваш обувки, Максим.
Стилът ми на обличане е популярен в двореца.
Наричат го "максимизиращ".
Не разполагаме с неограничени средства.
Обичам да си угаждам.
Всички обсъждат мъжа, който се прави на Петър и говори със селяните.
Трябва да заколи тези шибаняци.
- Преструва се на Петър ли? - Така се тръби.
Кажи честно - не са ли зашеметяващи?
Солено.
Лютиво. С лек привкус на ряпа.
Какво правиш?
Любима. Павел има колики.
И празнуваш като ближеш гърдите на прислугата?
Това са дойките му.
Като оставим настрана, че не го знаеш,
искам да разбера дали не е заради млякото им.
Да кажем, че е. Всички сте уволнени.
Ти можеш да останеш, Лакрица.
Виж дали Жан-Пиер ще успее да превърне млякото ти в панакота.
- Донесла си своя кукла за Павел? - Не!
Пугачов обикаля и разпалва безредици сред селяните.
Прави чучела, върху които... вършат неща.
- Виж! - Пугачов?! Шибаняк!
Чудех се какво стана с него. Всъщност пет пари не давах.
Именно. Дори не се сетихме.
Ние сме чудовища! Трябва да му се извиним.
Да си го начука. Наехме го за двойник.
Знаел е, че има риск да му забият нож в гърлото
или да му отрежат топките в името на любимия му водач.
Наръга го пет пъти. Трябва да е доволен за добрата си служба.
Определено не е доволен.
Създава армия от селяни срещу мен
и унищожава градове, преструвайки се на теб.
- На мен ли? - Така изглежда.
Хората се надигат в моя чест?
Да. Срещу мен.
Да не се разчувства?
- Обичат ме. - Божичко! Не е в това въпросът!
Как е възможно да ме мразят,
след като се опитвам да подобря живота им,
а да обичат теб, след като не ти дреме за тях?
Обаятелен съм. За разлика от теб.
Трябва да го унищожиш.
Не искаш подобни проблеми в Русия.
Татко казваше: "Ако къщата ти гори,
трябва да изсмучеш кислорода".
Чувала съм го. Велементов работи върху план.
Трябва да се погрижа за Павел.
Разбира се. Горкичкият.
Обичат татко ти, Павел.
Все още ме обичат.
Да. Страхотно!
Добро утро.
Пугачов! Това е твое дело.
Не е ли великолепно? Иронията, остроумието.
Един от най-добрите ми моменти.
Правя го за Бог, а не за себе си.
- Какви ги вършиш? - Просто изпълнявам дълга си.
Служа на Бог и практикувам заложбите си.
Не искам да имам нищо общо с това.
Но си наясно, а това те прави съучастник.
Не, не, не. Защо се случва отново?!
- Просто ще й кажа. - Твърде вярна си ми.
Не залагай много на това. Всеки човек си има граници.
Успокой се.
Сега е ужасена. Задава се преврат.
Водачите се мислят за богове и всенародни любимци.
Но не са.
- Правят кукли за чукане. - Какво?
Руските селяни са страстни и ги бива в ръцете.
Ще я докараме до ръба на отчаянието.
Не говори в множествено число.
И когато стигне до задънена улица,
на хоризонта ще се появя... аз!
Ще я спася, ще сключа сделка, ще се отърва от Пугачов.
Ще започне да се вслушва в мен.
Ще ръкоположим Павел. Ще има само една Църква.
Ще забави промените си.
Ще съм създал една къщичка, пълна със страх,
която ще мога да съборя във всеки един момент.
Ще си припомни кой държи силата в сърцата на хората.
Време за аплодисменти.
- Мразя те. - Не се коси.
Ще го изиграя чаровно.
Всички ще бъдем приятели.
Сънувах, че двамата с нея сме във вана с балончета.
Сапунисвах я безмилостно.
Твърде много ненужна и нежелана информация.
- Ще проработи. - Все пак съм аз.
И Бог, ръка за ръка,
танцуваме за всеобщото благо.
Месо от лос!
Немислимо. Все едно и също!
Защо не ми се подчиняват?
Стига си съзерцавал короната си. Имаме работа.
Денят настъпи. Велементов е готов.
- Днес? - Днес.
Къде бяхте тази сутрин? Пропуснахте изнасиленото чучело.
Грижих се за пеперудите си.
Не сте ядосана заради ръкополагането?
Имам изблици на гняв.
На приливи и отливи е.
В момента го няма. Възползвайте се.
Нуждая се от помощта ви.
Опустошават градове. Скоро ще започне бунт.
Чух за фалшивия Петър.
- Фалшивият Петър е Пугачов. - Пугачов?
Но той не си пада по политиката. Най-обикновен грубиянин.
Петър каза, че е добър служител.
Как от добър служител се е превърнал в революционер?
Ако нападението ми го е ядосало...
Щеше просто да ви наръга, изнасили и да продаде дрехите ви на битака.
Именно. Така че...
- Може да има нов работодател. - И аз си помислих същото.
Мистерия за разкриване. Голяма забава.
С малко помощ може да успеем да ги разкрием.
Силни колики и белодробна инфекция.
- Мъчно ми е как страда. - Наистина ли?
Аз обичам хората да страдат. Възбужда ме.
Затова станах лекар. Другият вариант беше палач.
Но работата е спорадична и никой не ги харесва.
И баща ми смяташе така.
- Калиев нитрат, ревен и малко живак. - Чудесно.
Има странични ефекти. Сълзене в очите и съсиреци.
- Какво е това? - Гъши дроб от кръв.
Чупката, Винодел. Сам ще го излекувам.
Ще видя в някоя стара книга за билкови лекове.
Не се тревожи, Павел.
Тате ще те излекува.
Мамка му.
Общо взето.
- Здрасти, татко. - Привет.
- Не трябва ли да почиваш в мир? - Почивах си.
Но ти зае покоите ми, наруши линията,
разби завета на хилядолетно царуване
и кърмеше пред очите ми.
В беда си и татко е тук, за да ти помогне.
Не се нуждая от помощ.
- Доволен съм. - Доволен?
Има ли по-ужасна дума в езика? Един мъж никога не е доволен!
Винаги има още за вземане и никога не е достатъчно.
Но за щастие, винаги има още и още.
- Девизът ми. - Помня. Хората ме обичат.
Е, и? Обичат и прасета, които се въргалят в снега.
Знаеш ли кое е най-лошото на това да си призрак?
Мъртъв си и не можеш да вземеш още и още.
Когато синът ти има нужда от бой, не можеш да го набиеш.
- Чувствам се като лош баща. - Нямам нужда от бой.
Ето какво. Удари се много силно в окото.
Искам да чуя звука на хрупкава ябълка.
- Давай. - Няма да се ударя.
Караш баща си да чака?
Не...
Ако го направя, ще се махнеш ли?
Обещавам.
Ако звукът е задоволителен
и те накара да убиеш жена си,
да ръкоположиш детето си и да опънеш дойките.
Тогава ще почивам в мир.
Зает съм с грижите за Павел.
Горкият Павел.
- Има колики. - Нямах това предвид.
Хората ме обичат, мамка му.
Какво значение има? Ти се отказа!
Майната ти!
Какво?
- Агнес. - Казах, че не можете да ме имате,
но се треса отвътре.
Довечера ще бъда в гората.
- Каквото сабя покаже. - Какво ще рече това?
Ако ме намерите, съм ваша.
Трябва да изготвя план за...
Не изпускайте победата.
Както направихте с Швеция.
Планирам да...
Намерих нещо.
Добре, имаме го.
Хуго.
Искам крал да ми бъде свидетел.
Вече не сте крал, но пак става.
- Хуго? - Благодаря за приятелството ви.
Мамка му. Не!
За да не изцапам дивана ли?
А, Павел е тук. Вярно.
Вие сте добър баща.
Преместете го, за да не го изцапам с кръв.
Погледнете го.
Ридая за света, в който ще живее.
Какво има?
Но трябва да го напусна.
Използват месо от лос за кюфтетата.
Казах им, че не стават, но на тях не им пука,
- защото не съм крал. - Ще говоря с тях.
И вие не сте крал. Накарайте жена си да им каже,
когато не е заета да съсипва страната.
Чух, че двойниците ви се правят на вас.
Използва любовта на селяните към мен, за да започне революция.
Може да ви създаде завет,
защото вие нямате никакъв.
Проявявай елементарно уважение, колкото и да си сговнен.
Нима кралете трябва да се лъжат един друг?
Обичат ме, шибаняко.
Назовете едно нещо, което сте направили.
Поръчах голяма камбана.
Дзън-дзън, голям праз.
Екатерина ще бъде запомнена като икона,
а вие като мухльото, който й отваря вратите.
Ще заредя оръжието и ще те гръмна, ако не си затвориш плювалника.
След това се самоубийте. Не сте по-добър от мен.
Наврете дулото в устата ми и накарайте Павел да дръпне спусъка.
Селянинът Павел.
Как смееш?!
Ръкоположен ли е? Значи е най-обикновен селяк.
Мамка му!
Отгледаха ни като мъже, а се превърнахме в женски полови органи.
Редно е да ви убия за доброто на Павел.
Сбогом!
Мамицата му!
Чичо Хуго.
Голям смешник е, Павел.
Не го мисли.
Говори пълни глупости и лъжи.
Обичам те.
Винодел, пиян ли сте?
Надрусан съм с лилава прах, кокаин
- и вашият опияняващ секс аромат. - Много сте мил.
Чукаме се твърде често и това изкривява мозъка ви.
Наблюдавах ви с години.
Зловещо, но и вълнуващо.
От царуването на Петър Велики.
Помните ли, че аз обявих смъртта му?
Опитахте се да го пренесете през коридора.
Гледах как с години отказвате да го забравите.
Чуйте ме... Оставете го и вземете мен.
Той е мъртъв. Аз не съм.
Не е само секса.
Аз съм човек на науката.
Любопитството ме води.
Да разкривам загадки.
Вие сте загадка, която бих разкривал цял живот.
Странен мъж сте.
Вървете си. Имам работа.
- По това време? - Да.
Каква загадка. Съблазнително.
Има голям пожар, който може да ни превърне в пепел.
Пуснете звънеца.
Да не е тренировка?
Не знам.
Сънувах как обладавам Екатерина.
И аз.
Странно.
Често ми се случва.
Да.
На мен също.
- Трябва да си взема обувките! - Бягай!
Какво става?
Всичко е наред. Имаме задача.
Ще претърсим покоите на Георгина.
А след това на архи.
Защо се случва отново?
Мамка му. По дяволите!
Не знаех, че Георгина може да пише.
Изразява се доста страстно за мен и целите ни.
Но само към себе си.
- Какво си облякла? - Палтото на Смолни.
- Намерихте ли нещо? - Не.
Освен че отчаяно иска да го оправят отзад.
Писал е на всички слугини.
Отказали са му. С изключение на Петра.
Смолни. Само това му е в главата.
- Сега накъде? - Аркадий. После архи.
- Мразя те. - Невъзможно.
Гащите ми са пълни с боклуците за Пугачов.
Претърсва двореца. Да ти го начукам!
Благодаря.
Вече си замесена.
Ядосана съм ти.
Агнес.
Виждали ли сте картина на Караваджо?
Светлината ви озарява по подобен начин.
Макар че той никога не е рисувал нещо толкова красиво.
Ще умра, ако поне веднъж не почувствам устните ви.
- Да си го начукам. - Да, моля.
Не тук.
Край реката.
Нищо.
Редно ли е да се успокоя?
Не.
Как са изблиците ви на гняв?
Те ли са довели до държанието на Пугачов? Веднъж спахте с него.
Беше много груб. Поиска ми четири рубли и жив пъдпъдък.
Но не аз съм причината.
Може да не сме на едно мнение, но бих умряла за вас.
Радвам се, че се сетихте.
Съзнанието ви достига нови висини.
Браво.
Ще ги надхитрим.
Разбира се.
Винаги съм смятала, че съдбата ми е да бъда
най-дълго управляващия и обичан монарх на Русия.
Нека се спрем само на първото.
Да се съмва по-скоро.
Няма да мога да издържа.
Нещо за мен.
И нещо за Швеция.
Всички ме мразят.
Мен ме обичат, така че не мога да ти дам съвет.
Мразеха те и не те биваше.
- Заяждаш се. - Да, но говоря истината.
Защо са ми ядосани, след като съм права?
Ами ако...
Дойдат до Санкт Петербург, превземат двореца, изгорят тялото ти
и изхвърлят красивия ти труп от покрива пред ликуващата тълпа?
Случи се в Швеция.
Можеш да ми върнеш трона.
- Моля? - Мен ме харесват.
Ще се успокоят. Ще намериш Пугачов...
- Ти ли стоиш зад всичко? - Не говори небивалици.
Отличният ти служител Пугачов?
Елисавета ми каза, че някой стои зад всичко.
Хванала те е параноята. Виждаш опасност и заплаха навсякъде.
Слава богу. Това ще те спаси.
Баща ми спеше по един час и все мислеше за нападения.
Може би си прав.
Всичко е наред. Просто съм преуморена.
Елисавета ще открие предателя,
Велементов ще състави план и ще пипнем Пугачов.
- Мислих, че ще ми се извиниш. - Искам да ме лижеш.
Внезапна смяна на темата, но нямам нищо против.
Съжалявам. Искам да забравя и да се събера.
Нека ти помогна.
Е, вижда ми се доволна.
Нормално, има си всичко.
- Къде съм? - Съмна се.
- Какво се случи? - Закъсняхте за срещата си.
Срещата ми.
Къде е... Планът ми.
Архи!
Сърдечен поздрав от човек, който при последната ни среща
ме удари и не успя да ръкоположи сина си.
Бог наблюдава и не е доволен.
Човек да не те поздрави.
Призраците съществуват ли? И как може да се отървеш от тях?
- Да ви приличам на селска вещица? - Хубаво.
Май си зарязал задълженията си да помагаш на ръкоположения.
Какво ви казват призраците?
Не ти влиза в работата. Кажи ми как да ги разкарам.
Пробвайте с екзорцизъм. Или пък изпълнете волята им.
Или се съпротивлявайте, докато не им писне и си тръгнат.
Но ако ги изпраща Дяволът, тогава е редно да се съпротивлявате.
Леле. Сложен отговор.
Сложна работа. Бог, покривалото и т.н.
Ами ако е баща ми?
Петър Велики?
Тогава трябва да правите това, което ви казва.
Голяма помощ, няма що.
Лельо?
- Нуждая се от помощта ти. - Наистина ли?
За да ръкоположите сина си? О, да, това се оказа пълен провал.
Може ли просто да го забравим?
Татко се върна.
- И как е? - Превъртял.
Искам да му кажеш да ме остави на мира. Говори ми мъдри неща.
Все едно в главата ми има вода. Или пък гюле.
Или аз съм гюлето и пляскам във водата. Не знам.
Ще говориш ли с него?
- Какво има? - Не искам да ви занимавам.
Ще бъде жестоко. И без това се чувствате като гюле и вода.
Вярно.
Е, няма измъкване. Изплюй камъчето веднага.
Скъпи мой, винаги ще ви обичам. Знаете го, нали?
- Но... - Разговорът не ми харесва.
Нямах големи очаквания към вас, но ви обичах от все сърце.
Но не успяхте да покриете дори най-ниските ми очаквания.
Грубо. Но явно днес всички са на подобна вълна.
Оставихте бъдещето отворено за всеки,
който реши да напише името си в него.
- Най-вероятно с кръв. - Помолих те да го забравиш.
Но не мога!
Петър, не бива да мислим лековерно за бъдещето.
Може да умре от кашлица или някой да я отрови.
Онзи мъж може да изгори Русия, или на някой селянин да му писне.
Няма да ми казваш какво да правя със сина си.
Ще говориш ли с татко?
Разбира се.
Любовта ми към вас е като вълна, която помита всичко.
Обичам ви като свой син.
Ти си майката, която никога не съм имал. Благодаря ти.
Кажи му нещо от рода на: "Времената са различни.
Ти си мъртъв. Остави ни на мира.
Синът ти е гениален като книга на чужд език, която не разбираш.
Не е нужно да я захвърляш, защото е стойностна".
Нещо такова. Имам ти доверие.
- Ето ме. Тук съм. - Генерале.
- Закъснях. - Дали?
- Подвеждащ въпрос. Имам план. - Така е.
Но нека спрем за момент, за да си поемете дъх.
Имам предложение. Изслушайте ме.
Аз ще вляза вътре и ще кажа, че не сте закъснели.
Паднали сте от своенравен кон,
докато сте се опитвали да спасите дечица от разгневен ястреб.
Ударили сте си главата и сте в безсъзнание. Ще помоля за отсрочка.
В това време ще ви вкараме в сауна,
ще изцедим цялата водка от тялото ви и ще я съберем в няколко кофи,
при което ще загубите съзнание.
Но след като се свестите ще бъдете освежен
от чистата кръв, която ще тече във вените ви,
и ще си сложите униформа, която не смърди на конски задник,
и ще омаете императрицата с плана си.
- Какво ще кажете? - Пръждосвай се.
Или пък може да влезете.
Разкарай се от пътя ми, мамицата ти!
- Ето ме. Съжалявам. - Закъсняхте.
Освен това сте пиян. Браво.
Аз съм руснак. Родил съм се пиян. Не пречи да си върша задълженията.
В масата има забодени ножове. Или само така ми се струва?
- Обикновено ми се привиждат мечки. - Мое дело.
Не е необходимо, но пък носи драматичен ефект.
Показва всяко село, което са изгорили.
Ще ги извадим и ще ги наврем във...
Шибаното му... нещо.
Исках да дойдете на време, да имате план,
да сте трезвен и да стоите пред мен.
Изпълних някои от нещата. С изключение на едно-две.
- Майчице! - Получих нова информация.
- Още едно село. - По дяволите.
Не! Достатъчно.
Можете ли да спрете този мъж да дойде за мен и да изгори Русия?
Имам план. Включва...
Ще съберем много войски.
Ще обикаляме от врата на врата и ще сплашваме хората.
Така ще го намерим и ще му набучим главата на кол.
Колко време ще отнеме да проверите всяка къща в Русия?
Колкото е нужно, за да видим сметката на този шибаняк.
- Ура! - Ура!
Оставете ни. Бързо!
Какви ги вършите?
- Къде бяхте?! - Може ли да седнем?
Няма да се справите, нали?
Ще изберете бутилката пред всичко.
Пред мен. Пред цяла Русия.
Кажете нещо, Велементов.
Извинете.
Простете. Имам нужда от малко време.
Прекарах тежка нощ.
Трябва да си събера мислите.
Да се изкъпя. Ще се върна.
Не си правете труда. Не мисля, че ще се справите.
Глупости. И на сън мога да го намеря.
- Не само да го намерите. - И да го убия!
Ще го завържа за глезените и ще го налагам...
Докато не започне да плюе кръв.
Направо ще се лее от него.
По дяволите.
Екатерина...
Вече съм тук.
Не, не сте.
- Починете си. - Нямам нужда от почивка!
Някой друг може да поеме армията.
Не можете да ми я вземете.
Не сега.
Искате да ме накажете.
Управлявам.
Защитавам царуването си.
Считайте го за жест на добра воля.
Вие сте изморен и болен.
И стар.
Не мога да загубя и това.
То е като моя кожа, Екатерина.
Моята същност.
Нуждая се от хора, които са цели. Съжалявам.
Отпратихте генерала.
Не му е леко.
- Ако се нуждаете от помощта ми... - Искам Пугачов!
- Тогава нека го намеря. - Как?
Оставете ме да го направя, а един ден, когато ми е скучно,
ще ви напиша писмо как точно съм успял.
- Безочлив сте. - Въпрос на приоритети.
Ще тръгвам.
- Не и преди да съм ви освободила! - Разбира се.
Свободен сте.
- Казах... - Чух.
Но не сте особено кратка, затова чаках за допълнението.
Но няма такова. Затова отивам да го намеря.
Днес всички ли са станали със задниците си нагоре?
Тук съм.
Чакам.
Винаги те чаках в тези стаи.
Чувството ми е познато.
Пеперудите в стомаха и трепета при всеки шум.
Ето какво.
Ядосан си на Петър заради ръкополагането.
И приживе ти беше трудно да се оправяш с него.
Любовта между него и Екатерина, също като нашата,
ги поглъща в свят, който често остава неразбран.
Но ти обещавам, че ще се погрижа.
Липсва ми големината ти...
Като мечок в чаша за чай.
Как изпълваше всяка стая.
Как кожата ни гореше, когато се взирахме един в друг.
Разговорите ни...
... смехът...
Среднощните ни голи танци.
Но ти си отиде...
... и всичко загуби смисъл.
Появи се.
Поне веднъж.
Да. Прав си.
Извинявай.
И така.
Ето.
Ще ти намажа краката и ще стоиш така четири часа.
Чрез магията на човешкото тяло,
където всичко работи в синхрон, с изключение на пениса и главата,
ще достигне до гърдите ти.
По-късно ще дойда да те измия, преди кожата ти да се напука
и да си изповръщаш червата.
Не ти го препоръчвам. Веднъж ми се случи нещо подобно.
Бях се заклещил в бронята на прадядо ти цели 17 часа.
Дълга история. Ще видиш какво е, когато навършиш три.
Което си е много тегава възраст, между другото.
Предупреден си.
- Кой си ти, по дяволите? - Екзистенциален въпрос, тате.
- "Тате"? - Доведох Павел.
На 20 години.
Шибани птици.
Яко.
- Благодаря. - За нищо.
- Изглеждаш чудесно. - Защото не приличам на теб.
Постоянно ме прегръщаше и ме хранеше с гъши дроб.
Осъзнах, че си пълен женчо и мама държи патката ти в кутия,
затова реших да подражавам на дядо.
Много мило. И логично.
Ще бъда велик. Ще изградя наследство.
Ура!
Ще възстановиш титлата Велики!
Много готино, дядо!
Винаги ме е бивало в приказките, с жените,
във войните и в построяването на големи градове.
- Павел? - Дори не ме ръкоположи.
Как посмя?! Кой прави така?!
Разстроих се. Очите ми се насълзиха. Много мразя това.
Разсей се. Хайде да пием, чукаме и кроим планове.
Нуждаем се от алкохол, жени и карти.
Слушай какво, малък шибаняко.
- Аз те създадох. Бях ти добър баща. - Нима?
Историята не помни добрите бащи.
Трябва да ударя нещо!
Какво има?
Велементов.
- Обичам го. Той умира. - Умира ли?
- Жалко. Дебел кретен. - Да.
Щеше да разработи план за залавянето на Пугачов.
Появи се, сякаш гората го е изнасилила
и го е удавила в езеро, пълно с водка.
Доста красноречиво. Горкият мухльо.
Болен е, затова го освободих от длъжност.
Но после се замислих: "Ами ако е замесен?".
Всичко около мен се обърка.
- Разстроена си. - Цялата страна ме мрази.
Случващото се с Пугачов ме разтърси.
Усещам, че ме грози опасност.
Довечера ще запали нов град и ще събере още съмишленици,
с които да правят ужасни неща на чучелото ми.
- Аз ще го направя. - Какво?
- Ще оглавя армията. - Какви ги дрънкаш?
Логично е. Теб те бива в прогреса, новите идеи и трансформациите.
А мен ме бива в насилието и убийствата.
Това беше препъникамъчето във връзката ни.
Но може да бъде нашата стрида с оцет от шалот,
- или дори нашата перла. - Петър...
Превъзбудих се от тази гениална идея.
- Не мога да се сдържа! - Много ми харесва такъв.
- Вдъхва ми надежда. - Интересно е.
Отделните ни проблеми са ужасни.
Но заедно имат смисъл.
Ето защо сме един за друг. Това е съдба.
- Искаш да оглавиш армията? - Ще ни донеса много победи.
Ще ме запомнят като велик военачалник.
По-добър и от баща ми. Павел ще се гордее с мен.
Това е велико! Зави ми се свят.
- Не мога, но ти благодаря. - Как така?
- Радвам се, че ме подкрепяш, но... - Какво?
Започва се. Ще се разциври и после ще я опъне.
- Защо, Екатерина? Кажи ми! - Стига, Петър. Изморена съм.
Ако не беше използвал Пугачов, нищо от това нямаше...
Майната му. Това е в миналото. Да гледаме напред.
Ще взема армията си и ще го отстраня.
- Не. - "Не"?
Искам да ми дадеш причина.
- Заради Швеция. - Моля?
Прецака нещата. Беше ужасно.
Загинаха стотици хиляди и ако не се бях намесила, щяха да са повече.
- Ясно. - Съжалявам.
- Просто не мога. - Не искаш.
Не искаш.
Да. Не искам.
Нека забравим темата.
Забравена е.
Петър Велики е тъжен.
- Наистина ли умираш? - Да.
Лошо.
- За Велементов. - За Велементов.
Мъж като теб трябваше да умре в битка.
Ти си вън от играта, но аз трябва да съм вътре.
Истинска обида. Родословието ви.
Естествено, че трябва да оглавите армията.
- Работа като работа. - Не.
Най-великата работа.
Да се бориш с опонентите си за победа,
да се биеш рамо до рамо с хората си,
да пишеш историята с шибания си меч.
Това е завет.
И ще бъде брилянтен в това, без да се обиждаш.
- Ще те задмина. - Нима?
Ще прецакате нещата само след минута.
- Глупости. - Също като с Швеция.
- Ти си виновен за това. - Да поиграем на бадминтон?
Застанахте на пътя на собствената си армия. На Русия.
Знаех го. Хората - също.
Доста извърташ нещата, Велементов.
Ти ни вкара в коловоз и не успя да ни изкараш.
Защото не исках хората ми да умират напразно. Имах план.
Нападение откъм хребета, контраатака, обръщане на фланга.
Щяхме да ги съсипем.
- Защо не го направи тогава? - Защото началникът ми беше идиот!
Мамка му. Сетих се.
Знаете ли до какво се свежда всичко това?
Да няма нещо общо с желанието да чукаме майките си?
Швеция.
Проклетата Швеция.
Тя постави края за всички нас.
За всички нас.
За вас, за мен,
за този умиращ старец.
Всичко е в миналото. Забравете го.
- Да играем на бадминтон. - Не е в миналото.
Все още е тук и ми се подиграва.
Трябва да си я върнем.
Неговият план, вашето водачество, моята страна.
Врели-некипели.
Страх те е, че няма да се справиш, дебелако?
Ти си порцеланова кукла, Хуго. Не ме карай да те счупя.
- Той е прав. - Не, не е!
Прав ли съм? Ами да!
Целият настръхнах. Знам какво да направим.
Трябва да впрегнем армията и да си върнем Швеция!
Ето това е приказка.
Шибано заглавие, а не бележка под линия.
Друга песен ще запеят, нали?
Ще атакуваме крепостта край границата.
Два батальона. Ще прииждаме на вълни.
На третата ще се контузят.
На петата ще молят за милост.
Ще молят теб за милост!
Сигурно не си смятал, че ще чуеш тези думи отново.
Всички сме пияни. Време е да си лягаме.
- Трябва да махнете лапата на Павел. - Да.
Представете си изражението му, когато му разкажете историята!
Ще бъде невероятно! Лека нощ.
Предлагам да си починем добре,
понеже успяхме да достигнем до невероятни изводи.
Стига си го надъхвал!
Мога да си върна Швеция.
Мога да си я върна, мамка му.
Вече си по-добре, Павел.
Дробовете ти се изчистиха.
Браво на мен.
За теб бих се сборил с 12 мечки.
Бих си инжектирал чума във вените.
Какъв е този поглед?
Ще знаеш, че си обичан. Но ще знаеш ли от кого?
Аз поне винаги съм го знаел.
Тате.
Не мислете за това.
- За кое? - За случващото се.
Сърцата на милиони руснаци бият с омраза.
Усещате как се надига в мрака.
Навън се насъбира енергия.
Благодаря за вдъхновяващия разговор.
Велементов държи нещата под контрол?
Не.
Тревожен обрат на събитията.
Как да постъпя, архи?
Не знам.
Това е ужасяващо.
Ето една малка мръсна тайна...
Контролът е една идея.
Ако не вярват в него и не изпитват страх,
с нас е свършено.
Ще дойдат и ще ни прережат гърлата.
Също като с Швеция.
Трябва да намерим начин да спрем инерцията му.
Обхватът на Църквата е широк.
Нека видим дали ще успеем да се доберем до него.
Извинявай. Знам, че си заета.
- Павел е добре. - Много се радвам.
Отивам да ловувам за седмица.
- Заради думите ми ли? - Не, защото обичам лова.
- Съжалявам за... - Не е нужно.
Истината е ключът към бъдещето.
Беше права.
Да го направим. Ще си върнем Швеция.
Чакам те отпред.
Да не си обелила и дума, Агнес. Разбра ли?
Мамицата му...
Хайде, дебелако. Да препикаем улиците на Стокхолм.
Превод РАДИНА ВОЙКОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО