Katarina je veštica!
Dan kad je došla u Rusiju bio je nesrećan za našu zemlju.
Napravila je pet rupa u meni.
Ali je li mogla ubiti sina Petra Velikog?
Tako je! Nema šanse!
Bog mi je odredio da vladam našom velikom zemljom i ovako vas sve volim.
A i Bog vas voli, stalno o tome razgovaram s njim.
Da, voli vas više od pečene jarebice i ajoli sosa.
Ona ima crn jezik u obliku šišmiša.
Jednom mi ga je ugurala u dupe!
Pokušala je da me ubije jer mrzi moju ljubav prema vama,
ali umesto toga ja sam ustao!
Uz vašu pomoć, svrgnućemo tu krivovernu kučku
i oploditi svoju zemlju njenim samlevenim kostima!
Nije je odabrao Bog kao mene, a i ona odbija vlast Pavla I.
Krv Petra Velikog!
Ona u ovom gradu pravi školu i centar za vakcinisanje!
Otrov za naše umove i tela!
Hajde da spalimo to sranje!
A posle toga,
staćemo u red da popušimo Petru III.
Verovatno želite da budete prvi u redu.
Samo radi svoj posao, Pugačeve.
VELIKA
ŠVEDSKA
- Ni ne izgleda kao ja. - Oči ne valjaju.
Ne samo oči, Velementove.
Mislim da takve lutke inače budu malo pogrdno napravljene.
U tom slučaju je dobra. Kosa je baš lepa.
Nije. I šta rade s njom.
Paradiraju s njom po gradu.
Poređaju se da je jebu u dupe i pljunu joj u lice.
- I obrnuto. - Molim?
- Jebu je u lice i... - Da, razumem, hvala.
- Mrze me? - To je pogrešna plava boja.
Vaše su više kristalno plave. Oči.
Zaboga, Velementove, rekla sam ti da manje piješ.
- Jesam li bio pijan tada? -Jesi. - Onda ste rekli u pogrešnom trenutku.
- Gde je Elizabeta? - Ne znam.
Imamo ogroman problem.
Spalili su do temelja pet gradova.
Čovek se pretvara da je Petar i huška rulju.
Govori da je pobegao kad ste pokušali da ga ubijete.
Da ste nedostojna Nemica i da krešete konje.
Navodno čak ima pet ubodnih rana od vas.
- Molim? - Vrlo je uverljiv kao Petar.
Tako mi prenosi oni koji su ga videli, baš liče.
Je li to... Pugačov?
I meni je palo
Nije mu se svidelo.
Moram ga naći, samleti, iscediti i izliti u more.
- Trebalo bi da mu se izvinim. - Šta? -Molim?
Očito mi se sveti.
Prvo ćemo ga ubiti, a onda se izviniti.
Tako će pre prihvatiti izvinjenje.
Najveći strah Petra Velikog bio je upravo ovo.
Potpirivanje vatre koja vodi do požara.
Milioni seljaka misle da vas mogu ubiti.
U poređenju s onim što bi vam radili
muke ove lutke bile bi mila majka.
Tako je, Velementove.
Onda mi do jutra pripremi plan.
Ili neko od tvojih narednika? Petrov, možda?
Petrov je još zelen. Mogu ja ovo.
Vidimo se ujutru.
- Mislite da on to može? - Definitivno je pravi za taj posao.
Dobro jutro.
Je li stigao nekakav paket? Treba da dobijem nove cipele.
Prestani da kupuješ cipele, Maksime.
O mom stilu se priča na dvoru.
- "Maksimovski" je postalo fraza. - Nemamo beskrajno novca.
Ja živim na visokoj nozi. Takav sam.
Uostalom, ceo dvor priča o čoveku koji se pravi da je Petar.
Huška seljake. Trebalo bi da prospe krv tim gadovima.
- Pravi se da je Petar? - Tako piše u novinama.
Takođe, nemoj da se ljutiš, ali zar ne izgledaju sjajno?
Slano.
Pikantno. Kao da mirišem repu.
Šta to radiš? -Draga. Pavle ima grčeve.
I to slaviš sisanjem dojki?
Ovo su njegove dojilje.
Ti to očito ne znaš, ali proveravam je li do njihovog mleka.
I jeste. Sve ste otpuštene.
Zapravo, Sladiću, ti ostani. Od tvog ćemo praviti panakotu.
Jao, velika lutka Katarine!
- Za Pavla? - Ne!
Pugačov diže nemir u regijama,
pravi ove lutke kojima onda...
Svašta rade. Pogledaj!
Pugačov. Majku mu.
I pitao sam se šta je s njim. Pa, to je možda prejaka reč.
Tako je, nismo ga se ni setili.
Čudovišta smo! Treba da se izvinimo.
Jebeš to! Bio je plaćen da glumi mene.
Znao je da će mu preseći grkljan ili jaja u bilo kom trenutku
i da to treba da mu bude čast.
Pet uboda znači da je bio dobar radnik.
Očito nije zadovoljan.
Napolju je među svetom i okreće ga protiv mene.
Pali gradove i pretvara se da je ti. -Ja?
Izgleda. -I ljudi ustaju na nasilje za mene?
Da. Protiv mene.
- Tebe je to dirnulo? - Vole me.
Isuse! To nije suština.
Ali kako mrze mene koja želim da im popravim živote,
a vole tebe, koji uopšte ne misliš na njih?
Hemija. Ja imam hemiju s ljudima, ti nemaš.
Uništi njega i sve koji ga okružuju.
Ne dozvoli da problemi zahvate Rusiju.
Kad vatra izbije, ne daj joj kiseonika, kako je tata govorio.
Da, znam. Velementov smišlja plan.
- Moram se vratiti Pavlovim grčevima. - Naravno. Jadan Pavle.
Pavle, oni vole tatu.
Još uvek vole tatu.
Aha! Da, sjajno.
Dobro jutro.
Pugačov! Ovo je tvoje maslo.
Zar to nije sjajno?
Ironija, humor. Ovo mi je svetao trenutak.
Ali sve za Boga, nema mesta egu.
Šta to radiš? -Takav sam, sjajan. Služim Bogu, bavim se svojim darom.
Ja nisam deo ovoga.
Osim što znaš za to. Dakle, jesi. Zato, ćuti. -Ne, ne.
Zašto se ovo opet događa? Ma, idem da joj kažem.
Previše smo odani za to.
Ne insistiraj na tome. Sve ima svoju tačku pucanja.
Opusti se. Ona je sad defanzivna i preplašena.
Pobuna! Vođe misle da su bogovi, da ih narod obožava.
Pa, ne obožava ih, nego pravi lutke za silovanje.
Molim? -Ruski seljaci su strastveni i spretni u ruke.
- Poenta je da postići da očajava. - Ne, ne govori "mi". Nismo "mi"!
A kad je stvarno bude strah, eto uzbudljivog spasenja, mene!
Doći ću da je spasem, nagoditi se, rešiti se Pugačova.
Počeće više da me sluša.
Pavle će se pomazati.
Crkva je samo jedna. Ona će usporiti svoje promene.
Ja ću dotad izgraditi malu kuću straha
čija vrata mogu razvaliti kad god hoću.
Ona će znati ko ima moć nad srcima ljudi.
Sad ću stati da mi zadivljeno tapšeš. -Mrzim te.
Ne brini, ovo ću sve odigrati predivno,
svi ćemo biti prijatelji.
Sanjao sam da se kupam s njom u kadi.
Neumorno sam je sapunjao.
Koliko informacija, a nijednu ne želim niti mi treba.
Upaliće. -Kad smo Bog i ja zajedno, sve činimo za opšte dobro.
Meso losa! Nezamislivo! Severni jelen! Ja volim jelena!
Zašto me ne slušaju?
Prestani da gledaš svoju krunu! Danas imamo posla.
Mislim da je danas taj dan. Velementov je spreman. -Danas?
Danas.
Gde si bila jutros? Nisi videla moju lutku za silovanje.
Gledala sam svoje leptire.
Znači, ne duriš se oko zaređenja?
Tu i tamo sam besna. Ali tu i tamo.
Sad, kad te vidim, nisam. Iskoristi svoj trenutak.
Treba mi tvoja pomoć. Ljudi pale gradove.
- Diže se ustanak. - Čula sam. Zbog lažnog Petra.
Pugačov je taj lažni Petar.
Pugačov? Nije on sposoban za takve političke igrice.
Petar kaže da je bio dobar radnik.
Kako je onda postao revolucionar?
Ako ga ljuti što sam ga izbola, onda mi se čini da je on...
Koji bi te izbo, silovao i prodao ti odeću. -Da!
- Tako da... - Možda ima novog poslodavca.
I ja sam to mislila.
Misterija koju treba otkriti. Baš zabavno.
Uz malo pomoći, možda nađemo krivca.
Jaki grčevi. Rekao bih i upala grudnog koša.
Jao, mrzim kad ga boli.
Ozbiljno? Ja obožavam kad ljude boli.
To me i uzbuđuje. Zato sam postao lekar.
Bolje to nego mučitelj.
Ali posao je nestalan i lošeg statusa. -To mi je govorio i otac.
Kalijum-nitrat, rabarbara i malo žive.
Super. -Koja nuspojava, pospane oči i giht.
- Giht? - Da. Stolica kao pašteta.
Ma odjebi. Sam ću ga izlečiti.
Pogledaću knjigu lekova stare dadilje.
Bez brige, Pavle, tata će te izlečiti.
Jebiga.
Da, i ja bih tako rekao.
- Zdravo, tata. - Da, zdravo.
Ovaj... zar ne bi trebalo da počivaš u miru?
I jesam, ali zauzeo si mi odaje, prekinuo moju porodičnu lozu,
uništio hiljadugodišnju ostavštinu i sisao preda mnom mleko.
Ovaj... -Poenta je da si u problemima, a tata je došao da pomogne.
Ne treba mi pomoć. Zadovoljan sam. -Zadovoljan?
Baš ružna reč. Pravi muškarac nikad nije zadovoljan.
Uvek postoji nešto više, ali ni to nije dovoljno.
Srećom, postoji i više od toga, najviše! Moje geslo.
Sećam se. Ali moj narod me voli.
I šta? Vole da gledaju i kako se svinje pare u snegu.
- Znaš šta je najgore kad si duh? - Mrtav si i ne možeš uzeti više.
Da, i kad ti sinu trebaju batine, ti ne možeš.
- Osećaš se kao loš otac. - Ne trebaju mi batine.
Slušaj ovo. Želim da se udariš u oko, baš jako.
Želim zvuk kao da zagrizam čvrstu jabuku. Hajde.
- Neću sam sebe udariti. - Želiš da tata čeka?
Ne, nego... Hoćeš li otići ako to uradim?
Hoću.
Ako zvuk bude zadovoljavajući pa poželiš da ubiješ svoju ženu,
pomažeš to dete i kresneš one dojilje, počivaću u miru.
- Imam posla, lečim Pavla. - Jadan Pavle.
- Ima grčeve. - Nisam na to mislio.
Ali obožavaju me! Ljudi.
I šta onda? Odrekao si se.
Odjebi!
Molim?
Agnes. -Rekla sam da me nikad nećeš kresati, ali sva se tresem
i večeras ću otići u šumu, prepuštam se sudbini.
- Šta to znači? - Nađeš me, kresneš me.
- Ja, ovaj, pravim plan... - Prepoznaj čas kad treba slaviti.
- Propustio si ga u Švedskoj. - Pravim plan za Pu...
Aha, evo nečega.
Da, tako je. Evo ga.
Hugo. -Hteo sam da kralj sam posvedoči.
Nije da si ti kralj, ali snaći ćemo se. -Hugo?
Hvala što si mi uvek bio prijatelj. -Zaboga! Ne!
Ne... pored dvoseda?
Ili... aha, Pavle je ovde.
Da. Dobar si otac.
Pomeri ga da ga ne poprska krv.
Vidi ga.
Plače mi se kad pomislim na svet koji ti ostavljamo.
- Šta je bilo? - Ali otići moram.
Uporno mi u ćufte stavljaju losa.
I stalno ih upozoravam, ali briga ih jer nisam kralj.
- Razgovaraću s njima. - Ni ti nisi kralj.
Reci ženi da im kaže, ako stigne od uništavanja ove zemlje.
Čujem da se neki pretvaraju da su ti. -Tako je.
Revolucija mu uspeva zbog ljubavi koju ljudi gaje prema meni.
Možda ti on može izgraditi ostavštinu,
jer, iskreno, sad je nemaš.
Šta ti je, Hugo? Znam da si glup, ali budi pristojan.
Da lažem kralja?
Vole me, konju! -Reci jednu stvar koju si uradio. Samo jednu.
Naručio sam veliko zvono.
Joj, da. Din-don, bravo!
Katarina će biti pamćena ko ikona,
a ti ko jadnik koji joj je držao vrata.
Ispaliću ovaj pištolj u tebe ako ne ućutiš.
Ubij i sebe, nisi bolji od mene.
Molim te, neka Pavle povuče okidač u mene.
Pavle sluga.
Ma kako se usuđuješ?
Je li pomazan? Znači, običan je sluga.
Odgajeni smo kao muškarci, a odrasli u vulve s rukama.
Trebalo bi da te ubijem. Zbog Pavla! A onda i sebe.
Zbogom!
Jebote!
Stric Hugo.
Baš je smešan.
Ne obraćaj pažnju ni na šta što je rekao,
sve su to budalaštine i laži.
- Stvarno te volim. - Ma jesi li ti to pijan?
Udario me je kalijumov prašak.
Uz to kokain i miris tebe posle kresa.
Baš si divan.
Prečesto se krešemo pa mozak to ne može da ti izdrži.
Godinama sam te gledao.
Bolesno, a ipak uzbudljivo.
U vreme Petra Velikog.
Sećaš se, kad sam mu proglasio smrt, ti si ga vukla hodnikom. -Da.
Godinama sam gledao kako odbijaš njegovu eutanaziju.
Ali sad ti kažem da pustiš njega i uzmeš mene.
On je mrtav, ja nisam.
Nije samo do seksa.
Ja sam naučnik. Vodim se svojom radoznalošću.
Otkrivam misterije.
Ti si misterija koju želim da otkriva celog života.
Čudan si.
Idi, imam posla.
- U ovo doba? - Da.
To je misterija. Zaintrigiran sam.
Tamo je izbio požar, svi ćemo izgoreti! Zvonite.
- Je li to vežba? - Ne znam.
- Sanjao sam da krešem Katarinu. - I ja.
Eto, čudno.
- Često to sanjam. - Da. I ja.
- Treba da ponesem još cipela! - Odlazi!
- Šta se događa? - U redu je.
Imamo misiju, tražimo činjenice.
- Pretražićemo Džordžinine odaje. - Pa Arčijeve.
Zašto mi se ovo opet događa?
Joj, jebemti!
Ko bi rekao da Džordž ume da piše?
Ona zapravo strastveno piše o meni i našim ciljevima.
Sama sebi.
- Šta to nosiš? - Smoltijevu odoru.
- I? - Ništa.
Osim što baš želi analni seks. Sve sluškinje su ga odbile.
- Osim Petre. - O, siromah.
Nikad mu dosta toga. Kuda ćemo dalje?
Arkadij, pa Arči.
- Mrzim te. - Nemoguće.
Gaće su mi pune tvojih stvari o Pugačovu.
Ona pretražuje zgradu. Jebiga.
- Hvala. Sad si saučesnica, zar ne? - Stvarno mi ideš na živce.
Agnes, jesi li ikad videla Karavađovu sliku?
Kad te tako obasjava svetlo, ličiš na nju.
Iako on nikad nije naslikao nešto tako predivno.
Stalno mislim da ću umreti bez svojih usana na tvojima, bar jednom.
- Jebote. - Da, molim.
Ne ovde. Pored reke.
- Ništa. Da sad budem bezbrižna? - Ne.
Kako tvoj bes? Nije zbog njega Pugačov na slobodi, je li?
Rekao je da ste se jednom kresnuli.
I nepristojno je zatim tražio pet rubalja i jarebicu.
Ali ne, nije zbog mog besa.
Možda se ne slažemo, ali moramo biti složne.
Ali bravo što si se toga setila.
Kako ti um postane mračan kad treba.
Nema veze, porazićemo ih, ko god bili.
Naravno da hoćemo.
Uvek sam mislila da mi je sudbina
da budem najvoljenija i najdugovečnija ruska carica.
Nama je cilj najdugovečnija.
Gde je ta zora? Ne mogu više.
Nešto za mene. Nešto za Švedsku.
Svi me mrze.
Avaj, nemam savet za tebe, ali mene vole, ne znam kako ti je.
Mrzeli su i tebe, i bio si očajan na poslu.
- Sad se iskaljuješ na meni. - Da.
Ali ipak je istina.
I kako mogu da se ljute na mene ako sam u pravu?
I šta ako... -Skupe dovoljno snaga da upadnu u Petersburg,
opljačkaju dvor i bace tvoje mrtvo telo rulji?
To se dogodilo u Švedskoj.
Pa, valjda je možeš vratiti meni.
- Molim? - Pa, mene vole.
Ja bih sve smirio, ti bi našla Pugačova...
- Ti si iza ovog s Pugačovim? - To je suludo...
Je li? Pugačov, odličan radnik?
Elizabeta kaže da je neko iza ovoga.
Uhvatila te je paranoja vladara i sad svugde vidiš pretnje.
To će te spasti. Moj je tata zbog te paranoje spavao samo sat dnevno.
Izgleda da je tako.
Sve je u redu, samo se previše nerviram.
Elizabeta će naći izdajicu, a Velementov mi upravo pravi plan.
- Uništićemo Pugačova. - Mislio sam da ćeš mi se izviniti.
Poliži me dole. -Naglo si promenila temu, ali nabolje.
Izvini, moram da se opustim, rastresena sam.
Sad ću te ja srediti.
Bogami izgleda zadovoljno.
Ali i ima sve, zašto ne bi bila?
- Gde sam? - Jutro je.
- Šta se desilo? - Bojim se da kasniš na sastanak.
Na... sastanak.
Gde mi je... plan!
Arči! -Kakav srdačan pozdrav od nekog ko me je poslednji put tukao,
a onda propustio da pomaže svog sina.
Bog sve gleda. Ne sviđa mu se ovo.
Bilo bi dovoljno i "zdravo".
Da li postoje duhovi? I kako ih se rešiti?
Jesam li ti ja neka seoska veštica? -U redu.
Napusti dužnost pomaganja pomazanom.
Šta ti duhovi govore?
Ne tiče te se. Samo mi reci kako da ih se rešim.
Egzorcizmom. Ili im ispuniš želje, pa odu,
ili im se odupireš dok to što traže u tebi ne umre,
pa im prilika propadne.
Ili su od đavola, u kom slučaju žele da te unište i moraš im se odupreti.
- Komplikovan odgovor. - I komplikovana stvar.
Bog, njegovi planovi i tako dalje.
- Šta ako je reč o tati? - O Petru Velikom?
Onda radi kako ti on kaže, naravno. -Ne pomažeš mi.
Tetka? Treba mi tvoja pomoć.
Stvarno? Da ti pomažemo sina?
Joj, ne, to smo već zabrljali.
Možemo li već jednom da ostavimo to iza sebe? Tata se vratio.
Aha. Kako je?
Ljut je. Razgovaraj s njim i reci mu da me pusti na miru.
Govori mi ružne stvari, od toga mi je glava mnogo teška,
kao da mi je voda u njoj, ili đule.
Ili kao da sam ja đule u vodi. Ma ne znam!
Hoćeš li da razgovaraš s njim? Šta nije u redu?
Ne želim da kažem.
Bilo bi surovo, s obzirom na to kako se osećaš.
Aha. Sad moraš reći, pa mi zato reci. Odmah, molim.
Dragi, uvek ću te voleti, znaš to, ali...
Ne sviđa mi se kuda ovo vodi.
Malo sam očekivala od tebe pa sam mogla da te volim.
Ali i to malo što sam očekivala nisi ispunio.
Gruba si. Ali izgleda da su svi danas takvi.
Dao si slobodu svakom da se upiše u našu istoriju.
- Krvlju, najverovatnije. - Rekao sam ti da pustiš to.
A ja ti kažem da ne mogu.
Petre, budućnost nije nešto kuda se putuje kad si spreman.
To je kašalj u njenom grlu ili otrov u venama.
Čovek koji će uništiti Rusiju, seljak kom je dozlogrdilo.
Neće mi niko govoriti šta da radim sa svojim sinom.
Ali tata... hoćeš onda da razgovaraš s njim?
Naravno.
Moja ljubav prema tebi je talas koji ispira sve ostalo.
Kao sin si mi.
A ti si majka koju nikad nisam imao.
Hvala ti.
Koristi fraze kao što je: "Vremena su se promenila.
Mrtav si, pusti nas na miru.
Pogrešno sudiš svom sinu, koji je zapravo sjajan,
ali ne razumeš ga, kao knjigu na stranom jeziku.
Ne znači da je knjiga loša." Samo par ideja. Verujem ja tebi.
- Ovde sam. - Generale!
- Kasnim! - Mislite?
Kakva su to trik pitanja? Doneo sam planove!
Jeste, ali odmorimo se malo ovde, sa strane.
Slušajte ovaj plan. Kasnim, ali ideja je dobra.
Vi ne uđete, nego ja. I kažem: "On ne kasni.
Nikako. On je pao s pobesnelog konja
dok je spasavao decu od jastreba,
udario se u glavu i sad se odmara u svojoj sobi.
Odložimo ovo."
Dotad ćemo vas odvesti u sobu, izvući svu votku iz vašeg tela
i skupiti je u kofama, dok ćete vi biti u nesvesti.
Probudićete se sveži i čisti, neokaljane krvi u venama,
odeveni u uniformu koja ne smrdi na štalu.
Onda uđete tamo i očarate ih. Sviđa vam se?
- Odjebi. - Ili odmah uđemo.
Skloni se, jebote! Ovde sam!
- Kasniš. -Ja, ovaj... - Baš fino! I pijan si.
Rus sam, rođen sam pijan.
To ne utiče na moj rad.
Zašto je nož zabijen u sto? Ili mi se priviđa?
- Inače vidim samo medvede. - To sam ja tu stavio.
Nepotrebno, ali sviđa mi se ta drama.
Pokazuje koja je sve sela spalio. -Aha, pa...
Izvući ćemo ih i zabiti mu ih u... Jebote. Jebote.
Trebalo mi je da budeš tačan, imaš plan, trezan i ovde uz mene.
Većinu toga jesam, samo par stvari nisam.
- Gospode! - Primio sam vesti. Još jedno.
Jebiga.
Ne! Dosta je bilo.
Možeš li da sprečiš tog čoveka da me ne ubije i ne uništi Rusiju?
Ovaj... pokrenućemo mnogo vojnika.
Ići ćemo od vrata to vrata, batinama izvući istinu od ljudi,
naći ga i smrskati mu glavu.
A kad si to mislio da ideš po Rusiji od vrata do vrata?
Koliko god bude trebalo da strpamo gada u grob.
- Ura. -Ura! - Svi napolje. Smesta.
Šta to radiš? Gde si bio?
Možemo li da sednemo?
Ti to ne možeš, zar ne?
Izabrati bilo šta pre proklete boce?
Čak ni mene! Ni prokletu Rusiju!
Velementove, reci nešto. Vele...
Izvinite.
Izvinite, treba mi neki minut.
Prošla noć je bila duga.
Moram da raščistim misli. Možda i da se okupam.
Ja... vratiću se!
Ne, nemoj. Mislim da više nisi za ovaj posao.
Nego šta sam, našao bih ga i u snu!
- Ne mislim samo na potragu. - Ma, i ubio bih ga!
Obesio bih ga za članke i tukao dok ne proplače.
Krv. Ja je iskašljavam, ali on će je plakati.
Jebiga.
Katarina, on je...
Stigao sam, tu sam.
- Nisi. Treba da se odmoriš. - Ali ne treba mi odmor.
Neko drugi će preuzeti i voditi vojsku.
Ne možete mi ovo oduzeti. Ne sad.
Ma, vi samo hoćete da me kaznite.
Ja vodim. Čuvam svoju vlast.
Ovo je zapravo moj čin dobrote. Tako si umoran i nije ti dobro.
I tako si star.
Ne mogu ovo da izgubim.
Ovo je moja koža, Katarina.
Moja koža!
Trebaju mi ljudi koji su celi. Žao mi je.
Video sam generala na odlasku.
Shvatite da mu je teško.
- Ako vam treba po... - Treba mi Pugačov, eto šta!
- Idem onda da ga nađem. - Kako?
Idem to da uradim, pa jednog dana, kad mi bude dosadno,
napisaću vam dugo pismo o tome kako sam uspeo.
Kakva drskost. -Više je stvar prioriteta. Sad vas ostavljam.
- Ja odlučujem o tome! - Naravno!
Slobodni ste.
Rekla sam... -Znam, ali niste baš poznati po konciznosti.
Čekao sam ostatak, ali očito ga nema.
Idem onda da ga nađem.
Zašto su danas svi tako odvratni?
Ovde sam.
Čekam.
Uvek sam te ovde čekala u nadi da ćeš doći.
Osećaj mi je pozant.
Leptirići u stomaku, okretanje na svaki zvuk.
Evo me opet.
Ljut si na Petra zbog pomazanja.
S njim su pune ruke posla, što je tebi bilo teško.
Njegova i Katarinina ljubav, kao i naša,
povuče te u jedan nezamisliv svet.
Ali pobrinuću se za to, obećavam.
Kako mi nedostaje tvoja veličina.
Kao medved u šolji čaja.
Kako bismo popunili svaku prostoriju.
Kako nam je koža gorela, a oči uperene jedno u drugo.
Naši razgovori, naš smeh...
Naši čudni, goli plesovi noću.
A onda si otišao...
I sve se izduvalo.
Samo mi dođi.
Jednom.
Da, u pravu si. Pardon.
Evo idemo.
Sad ćeš nositi ovo na stopalima četiri sata,
i magijom ljudskog tela,
gde je sve povezano, osim ponekad penisa i uma,
probiće ti se do grudi.
Onda ću te ja obrisati
pre nego što ti se telo ospe i eruptira.
Veruj mi, to ne želiš.
I meni se desilo nešto slično
kad sam 17 sati bio zatočen u pradedinom oklopu.
Duga priča, shvatićeš kad napuniš tri godine,
a upozoravam te da je to izuzetno težak uzrast.
Ko si sad ti? -Je li to egzistencijalno pitanje, tata?
Tata? -Doveo sam ti Pavla s dvadeset godina.
Joj, jebene ptice.
- Lepo. -Hvala. - Nema na čemu.
Deluješ divno.
Svim silama sam se trudio da ne budem ti.
Uvek si me grlio i nudio mi krekere i paštetu.
Shvatio sam da si neviđena sisa,
a mama te je praktično kastrirala, pa sam za uzor uzeo dedu.
Laskaš mi, ali ima logike.
Biću velik, izgradiću ostavštinu!
Nego šta! Vrati veličinu!
- Dobro kažeš, deda! - Da, uvek sam bio rečit.
Išlo mi je i sa ženama, ratom i izgradnjom velikih gradova.
- Pavle? - Nisi me čak ni pomazao.
Mislim, stvarno - ko još to radi?
- Potresen sam, suze mi naviru. - Nemoj. -Mrzim to.
Razbibriga! Idemo da pijemo, krešemo i planiramo!
Dajte žene, alkohol i mape!
Slušaj me, gade mali.
Ja sam te napravio. Bio sam ti dobar otac.
A, da. To istorija pamti. Dobre očeve.
Moram nešto da razbijem!
Šta je bilo? -Velementov. Volim ga, a umire.
Umire. -Šteta. Debeli gad. -Da. -Sranje.
Smišljao je plan za Pugačova,
a dođe mi ko da ga je šuma silovala pa udavila u jezeru votke!
Ala si slikovita. Jadničak.
Loše mu je, ne može da radi, pa sam ga ražalovala,
ali onda se setim - možda je uključen.
- Sve oko mene se kovitla! - Veoma si uzdrmana.
Mrze me na dvoru i u zemlji.
Ovo s Pugačovim me dodatno uznemirava.
Osećam u sebi tu opasnost.
Večeras će spaliti još jedan grad,
skupiti još ljudi i oskrnaviti moju lutku.
- To bi trebalo da radim ja. - Šta?
- Da vodim vojsku. - Šta to pričaš?
Pa savršeno je logično.
Ti imaš sjajne ideje za promene i napredak zemlje.
Meni idu nasilje i ubijanje. To je kočilo naš odnos,
ali možda ta školjka u sebi krije pravi biser.
Petre... -Govorim dok mi talas genijalnosti prolazi kroz glavu.
- Samo neka prolazi. - Volim kad ga ovo spopadne.
- Probudi mi nadu. - Ima šta da se vidi, nema šta.
Naši problemi pojedinačno - užas! Ali onda ti uđeš i naše potrebe se slože!
Zato smo suđeni jedno drugom. Zato smo sudbina!
Ti želiš da vodiš vojsku?
Vodiću nas u pobede, biću poznat kao najbolji vojskovođa!
Bolji i od mog oca! A i Pavle će to videti.
Ovo je tako sjajno da mi se vrti u glavi.
- Ne mogu. - Ma možeš.
Ne mogu. Hvala što me podržavaš, ali... -Ali šta?
Evo ga. Sad će početi da plače i liže je dole.
Katarina, zašto ne? -Petre, nemoj, umorna sam. -Zašto ne?
Da ti nisi iskoristio Pugačova, ovo sad ne bi... -To je sad gotovo.
Ovo je novo. Uništiću ga svojom vojskom.
- Ne. - Ne?
Čekam obrazloženje.
- Zbog Švedske. - Molim?
Uprskao si to, izazvao katastrofu.
Umrle su desetine hiljada, i više bi da ja to nisam rešila.
- Aha. - Izvini.
- Ne mogu. - Nećeš. Ne želiš.
Da, ne želim.
Molim te, zaboravi to.
Zaboravljeno.
Petar Veliki je tužan.
- Stvarno umireš? - Da.
- Tužno. Za Velementova. - Za Velementova.
Tragično. Čovek kao vi treba da umre u borbi.
Kad smo kod toga, sad kad ti odlaziš, trebalo bi ja da uđem.
Kakva uvreda. Kad imaš takvu krv, naravno da treba da vodiš vojsku.
- To je samo posao. - Nije samo posao.
Najbolji posao.
Rvanje za pobedu sa suparnikom,
stajanje uz svoje vojnike,
pisanje istorije svojim mačem.
To je ostavština.
I bez uvrede, pošto umireš, ja bih bio sjajan.
- Pregazio bih te. - Malo sutra.
- Odmah bi nešto zabrljao. - Ne bih.
- Kao što si zabrljao Švedsku. - To si ti zabrljao.
- Da zaigramo badminton? - Smetao si sopstvenoj, ruskoj vojsci.
Ja sam to znao, ljudi su to znali.
Slabo se ti toga sećaš, Velementove.
Zbog tebe smo upali u jarak iz kog nismo mogli da izađemo.
Zato što nisam hteo da ljudi uzalud umiru.
Imao sam plan. Napad u talasima, s boka, protivnapad.
- Pali bi samo tako. - Zašto onda nisi to uradio?
- Zato što mi je šef idiot! - Aha, sad razumem.
Znate na šta se ovo sve svodi?
Ima li veze s tim što želimo da krešemo svoje majke?
Švedska. Jebena Švedska.
Tamo se sve završilo, za sve nas. Za sve nas.
Za tebe, mene, za ovog jadnika na umoru.
Bilo pa prošlo, zaboravite to. Hajde da igramo badminton.
Nije prošlo, još se ruga meni, nama.
Treba da je vratimo. Njegov plan, tvoje vođstvo, moja zemlja.
Kakva glupost. -Bojiš se da ne možeš, debeli?
Hugo, ti si od porculana. Nemoj da te ošamarim.
- U pravu je. -Nije. - Jesam? Jesam.
Bože, sad sam lud. Znam tačno šta treba.
Okupimo vojsku, marširajmo na Švedsku, vratimo je!
To dobro zvuči.
Za naslovnu stranu, eto kako zvuči!
Onda bi nešto rekli, zar ne?
Zauzmite tvrđavu uz granicu. Dva bataljona. Napad u talasima.
Iznenadiće se, a posle toga će preklinjati za milost.
Jeste li čuli? Oni će preklinjati za milost!
- Nisi očekivao to da čuješ? - Svi smo pijani, mislim da je dosta.
Petre, skini Pavlu mast.
Tako je. -Zamisli mu lice kad mu to ispričaš!
- Kako će to biti sjajno! - Bože, da. Laku noć.
Laku noć. Odspavajmo svi jer verujem da smo došli do novih spoznaja.
Prestani da razgovaraš s njim!
Mogao bih ja da osvojim Švedsku. Mogao bih da je osvojim.
Bolje ti je, Pavle.
Lakše dišeš. Bravo ja.
Ubio bih 12 medveda za tebe.
Ubrizgao sebi kugu u vene.
Kako me to gledaš? Znaćeš da si voljen.
Ali šta ako ne budeš znao ko te voli?
Bar sam oduvek to znao.
Ta-ta!
- Pokušajte da ne mislite o tome. - O čemu?
Tamo napolju, milionima Rusa srca su puna mržnje.
Oseti se u mraku. Raste neka energija.
Hvala na inspirativnom razgovoru.
- Velementov je to rešio? - Nije.
Aha. Nezgodna situacija.
Šta da radim, Arči?
Ne znam.
E, pa, to me sad plaši.
Evo vam naše prljave tajne. Naša kontrola je samo ideja.
Čim oni u nju ne veruju ili je se ne boje, gotovi smo.
Doći će i ubiti nas.
Kao u Švedskoj.
Moramo ga nekako zaustaviti.
Crkva daleko seže.
Videćemo da li možemo da ga se dokopamo.
Izvini, znam da si zauzeta. Pavle je dobro.
Baš dobro. Hvala ti.
- Idem u lov na nedelju dana. - Zbog onoga što sam rekla?
Ne, zato što volim lov.
- Izvini zbog... - Zanemari.
Istina je ključ budućnosti. Bila si u pravu.
Idemo. Vratimo Švedsku.
Nađimo se u dvorani.
To je naša tajna, Agnes, važi?
Jao, oj!
Dobro, debeli.
Zauzmimo ulice Stokholma.
MEDIATRANSLATIONS