Bare husk: Vinsekken er Paul.
Hodeskudd er tingen.
- Den rørte på seg! - Ja, de gjør det.
Du trenger mer øvelse.
Ikke vær bekymret, Paul. Det er derfor vi øver.
Så, de må skaffe en masse apekatter.
Historien vil dømme meg for idéen med en ape i hver landsby.
Du gjorde det du måtte. Huzzah! Peter må være glad.
Han fikk idéen da han var 12.
Selvsagt gjorde han det. De drepte Simitz.
Selvsagt gjorde de det. De måtte.
Hvorfor er dagen utålelig alt?
Det er den ikke! Den er full av muligheter og glede.
Legg det bak deg og fokuser på Pauls ordinasjon og bukkeritualet.
Hva er bukkeritualet?
Peter den Store oppfant det til å feire Peters ordinasjon.
Det er en morsom feiring.
Peter elsket tanken på å fortsette tradisjonen.
Jeg kan ha en overraskelse i det henseendet. Vent.
Faen!
Pauls ordinasjon. Kan vi gå gjennom ordene?
Noen er tradisjonell velsignelse,-
så følger jeg opp med inspirert fri tale.
Dårlig nytt? Kan jeg hjelpe?
- Nei. Hva sa du? - Pauls ordinasjon.
Pauls ordinasjon! Hvilken dag det vil bli! Smak.
Deilig. Hva er det?
Da Paul ble født, ble morkaken din tatt-
og plassert i en tønne med den fineste vodka,-
til å bli skålt i på Pauls store dag etter bukkeritualet.
- Drakk jeg morkaken min? - Ja.
- Søt og sterk, som deg. - Den er litt gjæraktig, da.
Kan vi se på ordene?
Vi håper en solstråle treffer pannen hans når jeg sier:
"Du er Guds salvede leder." I baryton for effektens skyld.
- Jeg kommer til å gråte! - Akkurat.
Jeg må gå til Nakaz-salongen.
Jeg trodde Nakaz ville smake av framtid,-
men det er bare møkk i munnen min.
Hvordan våger du!
Keiserinnen vår er taprest og klokest, og hun vil seire!
Jeg så deg ikke komme. Så pinlig at jeg roste deg sånn.
Vi startet med drap og endte opp med ape.
Folket elsker apekattene.
La oss fokusere på neste steg i Nakaz. Utdanning til alle!
Bøndene nølte med å stemme, siden Kirken frarådet det.
En prat med dem avdekket-
at de heller vil bli pisket enn tvunget til å lese bøker.
Kirken knuger dem som en succubus!
Jeg står her.
Kanskje vi rolig kan diskutere Kirkens rolle i våre liv, Archie?
Kone! Fantastisk nytt!
Jeg er midt i noe.
Noe mindre viktig enn Pauls første ord?
Å! Hva?
Vi satt på gulvet og lekte, og plutselig så han opp-
med et henrykt blikk og sa...
Hva var det?
"Vulva."
- Hva? - Vulva!
Det neste ordet blir nok "spis". Si "spis", Paul.
- Hvem vil høre Pauls neste ord? - Nei! Slutt!
- Hva? Si det for mamma. - Nei, Paul!
- La ham være! - Ta ham!
Jeg er veldig forvirret. Hvorfor er dette dårlig?
Jeg vil ikke at hans første ord skal være "vulva"!
Han har fokusert på noe som vil glede ham.
Jeg vil at han skal bli omsorgsfull og snill,-
ledet av hjerne og hjerte, ikke av vulva.
Jeg godtar ham som han er.
- Selvsagt! Han er som deg! - Huzzah.
Og du elsker meg, vil jeg minne deg om.
Ikke i dag!
Du er ute av kontroll og jævlig irriterende!
Et barn ytret et ord. Han vet ikke hva det betyr.
Men jeg vet hva det betyr.
Hans neste ord vil bli "drepe" og "fitte",-
så "knivkamp", så "fiken i bacon", så "kutt noen jævla struper"!
Det betyr at han er som deg.
Og du vil ha ham ordinert av Gud til å lede landet?
- Nei! Det skjer faen ikke! - Du våger ikke.
- Ordinasjonen er avlyst. - Hva?
Det er tåpelighetene med bukken også!
- Faen. - Noen grenser kan ikke krysses!
Min sønns skjebne er en av dem. Aldri true den.
Jeg truer den ikke, jeg gir den et løfte!
Jeg risikerer ikke at han blir deg, og så har jeg gitt ham sjansen-
og retten til å mishandle dette landets folk.
Hold kjeft, ellers kutter jeg struper!
Vi tar poenget. Har du et problem? Ta en kniv, kutt en strupe.
Kom og ta den.
Skjær ut det dumme hjertet mitt som elsker deg!
Jeg kom med glade nyheter.
Du har vært en elendig kone og en jævlig dårlig mor.
- Hun kan ikke mene det. - Selvsagt ikke.
Det var veldig... Jøye meg.
Paul må anerkjennes i Guds øyne.
Selv hun må se faren ved å la den døren stå åpen.
De bare hadde en krangel som rystet sjel og sinn.
Om du er rolig, hvorfor skjelver du?
Herregud, det gjør jeg. Så rart.
- Gode Gud. - Det fører kjernen min sammen.
Sånn, jeg har det bra.
- Vi må luke ut dette tidlig. - Ja visst.
Grigor, du vil ikke...
Vel, er ikke dette bedårende?
- Var. - Hva er det?
En krig brøt ut mellom Katarina og Peter. Jeg trodde noen skulle blø.
- Hva? - Helvete. Er han ok?
Han var så sint som da de tok kjæletigeren som barn.
Herregud. Håndkle!
Ha det.
Tenker du på din tidligere venn?
Tenk at han liker å pule det.
Han elsker å pule det. Og han elsker meg.
Kjærlighet gjør blind, og i ditt tilfelle må den det.
Du knuste hjertet hans tusen ganger. Han får gjøre det mot deg en gang.
Jeg vil ikke møte noen.
Jeg jobber med sjelesorg, i tillegg til politisk grådighet.
- Har du det bra? - Egentlig ikke, nei.
Jeg sa til min tjukke mor at jeg aldri kom på besøk mer-
om jeg så henne spise en kremkake til.
Samtidig dyttet jeg rasende en inn i hennes enorme munn.
Hva faen snakker du om?
Ting sies. Det er bare ord, de blåser bort med vinden.
Men kjærligheten sitter igjen i kroppen.
To dager senere, til te, lot jeg henne spise til hun spydde.
Gå vekk, Archie.
Ordinasjonen handler om Paul, ikke Peter.
Så det er ikke sjelesorg du er her for likevel.
Jeg er en flink prest og kan gjøre to ting samtidig.
Jeg går videre til politisk grådighet.
Uten ordinasjon slutter den russiske tronen å være arvelig.
Skal vi være ærlige, har den tradisjonen reddet posisjonen din.
- Jeg arvet ikke tronen. - Man anser det sånn.
Ekteskapet gjorde deg til familie.
- Uten det ville du ikke styrt. - Bjørnemøkk!
Familien ordineres av Gud. Ellers kan enhver kødd ta det.
Du risikerer ditt styres legitimitet.
Risikerer jeg min trones legitimitet eller din guds makt?
Begge deler. Det er høye innsatser.
Faen ta, det var saker!
Jeg var i fronten i krigen, og det var like intenst!
Sauteme og andelever?
Nei, jeg er for forbannet... Å, det ser godt ut.
Det beroliger sjelen.
Hva faen driver hun med?
Prøve å ta tronen fra sin egen sønn...
Oj, som vi sier i Sverige.
Jeg vil ikke si noe stygt, Hun er et monster som hater sønnen din.
- Jeg tok med gulrotkake? - Gulrotkake til en keiser?
- Hater du ham? - Det duger faen ikke!
- Jeg hadde det travelt! - Jeg hørte det!
Alle snakker om det. Pasjon! Jeg husker det da vi først var gift.
- Vakkert. - Det er ikke pasjon!
- Det er et angrep. - Hun kan ikke gjøre dette.
Jeg må gjøre noe. La oss løpe på sekker.
Jeg snakker faen ikke til henne før hun beklager.
Vil du pule henne? Det fører ofte til prat.
- Ikke pul henne. - Der er vi enige.
Jo da, vi puler. Jeg er ikke et uhyre.
- Men det blir ingen prat. - Ut, mine herrer!
- De gir meg trøst. - Og fantastiske sautemer.
Er dere her ennå? Jeg sa da "ut" for en evighet siden.
- Går det bra? - Egentlig ikke.
Det var en vond trefning. Jeg forstår ikke sinnet.
Takk, tante.
Aldri ta opp en kniv foran hoffet igjen.
- Jeg ville slå til henne. Jeg var... - Sint?
Såret. Hun vil ikke ha en sønn som meg, men hun elsker meg.
Tanken gir meg en jævlig hodepine.
La meg forenkle det. Dette handler ikke om kjærlighet.
Følelsene dine og kjærligheten din spiller ingen rolle.
Familien og jobben din er viktige. Gjør det du må.
Du er veldig aggressiv.
Du har én jobb, som sønn av din far. Bevar slektslinjen.
Hun kan ikke ha ment det.
Jeg husker jeg spilte badminton her, naken,-
med pasjonsfrukt som fjærball.
Faren din sendte en forehand inn i meg, og jeg elsket det.
Som det sved da frukten ble knust over min nakenhet.
Og han brølte av latter, som bare han kunne.
Falt til gulvet. Og jeg løp til ham.
Han så på meg med blikket som både holdt og knakk deg og sa:
"Bevar slektslinjen min, elskede."
Så døde han.
Akkurat.
Jeg skal ikke si noe mer, for hva mer trenger vi?
Forstått. Forstått.
Jeg håpet du ville være her og ha het, sensuell elskov.
Glatt av svette og blåmerker. Få lukte på deg.
Dra til helvete. Så du krangelen?
Ja, og jeg føler det åpner en dør for deg og henne.
Og siden du plutselig bryr deg, for deg også?
Kan ikke alle vinne?
- Det er det Gud vil. - Morsomt.
Babyen må ordineres av Kirken.
Lytt til henne og hvisk:
"Ikke ta det fra Paul for å plage Peter."
Og la oss ikke undergrave Kirkens makt til å guddommeliggjøre ledere.
Jeg visste du ville forstå.
Jeg ser at det faktisk syder i deg.
Jeg koker i en følelsesmiks.
Kom igjen, fyll neseborene.
Vanilje. Så rart. Jeg håpet på muskaktig.
Kødder du med meg?
Du krangler med idioten din og løper til meg?
- Jeg bare gikk forbi. - Løgner.
For faen...
Jeg er landets hersker fordi det var skjebnen min!
Og fordi jeg foreslo det. Kanskje primært derfor.
Jeg tok det fordi jeg har idéer og mot til å gjøre det,-
ikke fordi en mann i hatt som representerer en gud-
som kanskje fins, sammen med en adelsfamilie-
avgjør at folkets skjebne hviler på en baby som kan bli et monster!
Vi snakker jo om sønnen min, som jeg selvsagt elsker.
Ja. Ja, enig.
Vi lever på en leders innfall, og er lederen en tulling, er vi ferdige.
- Heldigvis er innfallet mitt. - Det var mitt neste poeng.
Det er en lettelse å ha deg ved siden av meg.
Vi er alltid forente mot mannen din.
Jeg forstår at du hater ham. Men du trenger ikke å gni det inn.
Du trenger ikke gni inn at du elsker ham.
- Det kan være en regel. - Jeg hater den kjærligheten.
I dag gjør jeg også det.
Men den er her, selv i raseriet, sterk...
Nå snakker du om den igjen.
Vi setter den bak en grind, så min ømhet for deg kan bo ved siden av.
Jeg har savnet deg, hatet deg og savnet deg.
Keiserinne! Hei, velkommen. Du sa ikke at hun kom, kjære.
- Maxim. - Hvorfor bruker dere de glassene?
- Jeg henter krystallen. Og snacks? - Sånt et varp.
Der er du!
Jeg ble bekymret og gikk til værelset ditt. Er du ok?
- Ja, jeg gikk til Marial. - Så fint.
Kjærlighet i røttene vokser alltid tilbake.
Jeg antar det. Jeg er veldig sint.
I sinne sier vi ting vi ikke mener.
Jeg mente hvert ord, sinnet til side.
Her er en bok om ekteskapets vitenskap, av Choglokovs.
Den er svært moderne, du vil elske den.
Kjærligheten din er for ildfull iblant. Denne vil hjelpe.
Et kongelig ekteskap er en jobb.
Gjør den, ellers vil knuste hjerter og ødelagte liv havne på gulvet.
Jeg skriver notater.
"Min kone liker ikke avbrytelser under intellektuelle møter."
- Morsomt. - "Hva faen" råder i sinnet mitt...
- ...etter det som skjedde. - Det utartet seg.
Det var som om jeg falt av en klippe og farten bare økte.
Sånt skjer. Brå utbrudd i ekteskap.
Far kastet ofte urner på mor her.
Mor fylte munnen hans med knust glass mens han sov.
Moren min kunne plutselig bryte løs, som meg.
En kokende bølge feide over rommet og kastet min far overende.
Så holdt hun ham under "vannet" mens han gispet unnskyldninger.
Da er det normalt! Et øyeblikks ekteskapelig galskap.
- Ting man ikke mener kastes. - Jeg mente noe av det.
Fra min søster, Angela.
"Hvor er mor? Hun svarer ikke på brevene mine.
Vennligst svar, jeg er bekymret."
Ja, det var irriterende. Jeg trodde den var begravet.
Kanskje denne dagen var en opphopning av fortiden vår.
Hver uke legges noe mer til vekten av den.
La oss glemme det.
Vi sa ting vi ikke mente eller mente, men hva så? Bare ord.
Vi bør kle av oss og slutte å snakke.
Jeg mente det jeg sa om ordinasjonen. Vit det.
Hva gjør du?
- Jeg har ikke noe valg. - Du knuser oss.
Elizabeth ga meg en bok.
Vi kan prøve den. "Ekteskapets vitenskap", visstnok.
- Hvordan er den? - Hva tror du, Agnes?
Som en rotte kastet opp blod i et glass. Jeg savner akevitt.
Ikke vent oppe på meg.
Jeg går til værelsene dine. Møt meg der i kveld.
Jeg... Ja.
Vi trenger handling, ikke bare ord.
- Å, blinier. - Her.
- Hva er det? - Du burde vaske...
...smaken av løgn ut av munnen.
Du burde bli med oss. Viddet ditt er bortkastet på bitterhet.
Jeg er uenig.
Vår jobb for keiserinnen er å utfordre henne på alt,-
for landets skyld.
- Ikke sant? - Jeg er splittet.
- Hvordan da? - Jeg vil lytte.
Men jeg vil lytte mens du suger pikken min,-
skjønt da er det jo vanskelig for deg å snakke. Slik en knute.
Blini?
Du ruinerte et svært romantisk øyeblikk.
Det gjorde hun virkelig ikke.
Tenk om du ble kastrert og kunne fokusere på idéer.
Hvor stor du ville blitt!
Og trist. Voltaire uten kuk. Nei, nei.
La oss la Voltaire suge sin egen kuk og filosofere over det,-
så går vi og snakker uforstyrret.
Gjerne!
- Øvelsen kalles "Drakamp". - "Drakamp."
Festet til tauet er ark med problemene påskrevet.
Argumenter. Den andre prøver å forstå deg-
og går mot deg når de gjør det.
Forhåpentligvis når dere langsomt streken sammen.
Start!
"Katarinas styre."
Du deler ikke ønsket om å endre landet.
Fordi det er vanvittig. Genialt, men sprøtt.
Og du hører ikke på mine råd.
Jeg vil at du skal lese alle verk av Diderot,-
for ellers kan du ikke kjenne meg og vite hva jeg vil her.
- Hvor mange er det? - 47.
Utenom pamflettene.
47? Er du gal? Er hun gal?
Kan du ikke lese en bok? Du bare spiser og jakter.
Ta litt fri, så spiser og jakter jeg på deg.
- Utenom tema! - Var det?
- Arkady. - Ekteskapelig vitenskap er gøy.
- Du taper. - Nei, du taper.
Jeg tror ikke det var poenget.
- Det er bare skryt. - Paret må være balansert.
Hold kontakten mens vi kaster baller på dere.
- Jeg holder deg, alltid. - Jeg vet det.
- Unnskyld. - Vi tåler alt.
Se på meg og si at vi ikke kan.
Jeg tror det nå, om vi kun lever i nuet.
Men fortiden og verden... Faen!
Unnskyld, man skal øke kraften.
- Hvor står det? - Et sted.
Krangelen gikk over styr. Vi later som om den ikke skjedde.
Får man et lykkelig ekteskap av hukommelsestap?
Faen! Neste ball som kastes hentes fra Arkadys ballesekk!
I diskusjon er det best å bruke "alltid-uttrykk".
Eksempel: "Du gjør alltid dette, og jeg hater det."
Då går alltid på jobb, og jeg hater det.
- Utmerket! - Takk.
Jeg redder Russland.
Nei. Du må si:
"Jeg aksepterer det du sier. Jeg er fæl, ta meg likevel."
Jeg sier ikke det.
Da må jeg slå deg i bakhodet med knokene.
Og jeg må knulle Peter.
- Det står ikke det. - Improvisasjon er lov, står det.
Greit. Jeg aksepterer at jeg er fæl,-
og jeg setter det å redde Russland fra dine ugjerninger, foran deg.
- Aksepter meg likevel. - Jeg gjør det.
Du dreper, jakter, spiser og knuller alltid når du vil-
og gjør hva du vil, og jeg hater det ved deg.
Jeg godtar at jeg innordner livet på en unik og morsom måte.
- Aksepter meg likevel. - Morsomt.
Skremmende nok skal vi nå gjøre en observasjon.
Dere to?
Du er jævla storkuket hedonist.
Du er ei snerpete merr, gift med jobben.
- Det er fordømt. - Nei. Hva tror du, Arkady?
Det gjør det vanskelig at dere begge er unike mennesker.
Dere lever livet i kantene, og alle kanter er skarpe.
Dere sårer hverandre fordi dere er dere.
Dere må finne en måte å godta sårene på.
Eller at dere iblant må trekke dere unna hverandre-
for hverandres skyld.
- Dæven, Arkady. - Så sannelig.
- Jeg merker ting. - Han gjør det.
Han har jævlig gode øyne.
Peter! Jeg har med en fasan i gave til deg.
Og 11 flasker rosé og 35 østers,-
og jeg fikk kokken til å lage madeleiner fylt med cantaloupe.
Og jeg skulle foreslå badminton, men dere...
- Vi er ferdige. Jeg må jobbe. - Bli! Du forbedrer alltid Russland.
- La oss ha det gøy. - Gøy?
Det er kapittel seks.
La oss prøve det.
Vi trenger fire. Skal jeg hente George?
- Det går bra med seks. - Hugo.
- Jeg tror han døde. - Det hørte jeg også.
Vi kan bli. Jeg og Tatyana?
Nei, Grigor. Hent Marial.
Takk, dere to. Dere kan gå.
- Fire. - Utrolig.
- Marial? - Marial.
"Hent Marial," sa hun. Kunne faen ikke tro det.
- Når du elsker meg. - Jeg er selvsagt enig.
Du er så glad.
Oss fire sammen, som venner. Jævlig bra! Hugo kan drite og dra.
- Så hyggelig det handler om meg. - Jeg er glad på dine vegne.
- Ikke kødd til dette. - Jeg gjør ikke det.
Du hater ham. Bare skjul det.
Jeg er en veldig god skuespillerinne!
I går, den orgasmen.
- Den var ekte. - Var den?
Den var god! Jeg trodde deg nesten. Du vil elske ham til slutt, som vi.
Det gjør dere. Det var nesten et godt poeng.
- Hallo! - Hallo!
En regel: Ikke snakk stygt om ham.
- Jeg kan vel tenke det. - Ja, men vi er enige...
- ...om snakkingen. - Forstått.
- Halvt glass, vi kan ikke ha fullt. - Men vi kan bli fulle.
På slutten av leken, ja. Det er viktig.
- Hva er lagene? - Jeg spiller med deg.
Agnes! Jeg håpet du ikke var avkledd,-
så jeg kunne rive hvert sting fra kroppen din.
Først dette.
- Vi skal spille et krigsspill. - Hva?
Jeg er Sverige, du Russland.
Her stod slaget da våpenhvilen var over.
- Tror du at du ville vunnet? - Det vet jeg.
Jeg vet hva planen vår var. La oss finne det ut.
- Jeg kan være forelsket. - Noe annet ville vært krenkende.
- La oss begynne! - Jøss.
- Følg med på ballen. - Jeg kan ikke ta øynene fra den.
Flørter du med din egen mann?
Jeg bruker egoet hans mot ham.
- En-null! - Strålende.
Faen!
- Jeg er konkurransemenneske. - Og ræva.
Ligg unna partneren min og serv ballen.
- Går det bra? - Ja, ja.
Oi! To-én.
- Stå lenger opp på banen. - Jeg vet hvor jeg skal stå.
Ikke.
- Faen! - Tre-én.
- Øyne på ballen, lenger opp. - Jeg kan spillet.
Det var forvirrende med alle bommertene.
Så gikk vi til motangrep på flanken med en divisjon.
Men jeg snudde deg, så det er ikke min flanke mer.
Du ser inn i tusen menns tenner,-
strittende, klare våpen og harde kuker.
- Faen! Retrett... - Jeg er på åskammen!
Retrett over dalen inn til...
Hah! Og det er det!
Du vet vel hvor jeg marsjerer nå?
- Stockholm. - Jeg vinner!
- Jeg visste jeg ville det! - Kanskje du ville det.
Det får du vel aldri vite.
Og nå er jeg i Stockholm.
Er du krigsbyttet?
Kom hit. Ned på alle fire.
Lukt på meg og hyl som en bøffel.
Hvor mye jeg enn vil, kan jeg aldri pule deg. Jeg er gift.
- Nei, men jeg... - Vit at jeg er glatt av begjær.
Det er en søt tortur vi må tåle.
Nei. Jeg... dør.
Dette er noe jeg desperat vil ha før jeg dør.
Det var Sverige også.
Ja.
Det er fryktelig å dø med så mye upult og uvunnet.
Hjertet mitt brister for deg.
Skal jeg stole på at Peter løser dette for oss?
Jeg gjentar det for effektens skyld. Peter?
Han har sine talenter, som å få henne til å elske ham.
Og hvis...
Hvis jeg kan si det åpenbare høyt, hva om han mislykkes?
Du og jeg forente mot hvem som helst. Hvem vinner?
Det er sant, men forstå...
Dette er, hvordan skal jeg si det, jævlig viktig!
Jeg har prøvd å støtte henne,-
men hun gjør ingenting for å støtte meg.
En gang vil du høre en rift.
Det vil være meg som river meg løs og slipper meg løs.
Du er svært oppjaget.
Skal jeg lære deg fuglelydene?
Jeg kom for å ta deg.
Det passer åpenbart ikke nå.
- Jeg misunner deg livet ditt iblant. - Virkelig?
Jeg misunner aldri deg. Men iblant elsker jeg hattene.
Du kunne be Vinodel komme tilbake. Jeg elsker å se på.
Kikker du ennå? Når skal du gi etter?
Det er riften jeg ville like å høre.
Denne jævla fasanen!
- Det er måten jeg skyter på. - Med pistol?
Utrolig. Vi sitter ved et bord og stapper i oss fasan og tilgivelse.
Selv Marials myriade av svik ligger på peisen.
- Mine svik, for faen? - For Marial.
- All kjærlighet er komplisert. - Og uforståelig for utenforstående.
- Noens monster... - Jeg skyter dem i halsen.
- Hva? - Fasaner. Skuddet...
...kommer ikke i brystet. Og stekt i panne...
- ...beholder fasanen silketeksturen. - Utrolig.
Silkeaktig. Godt gjort, kjære.
- Er du snill mot noen? - Det skjer sporadisk.
- For et syn. Er du forelsket? - Forelskelse gjør deg til et syn óg.
- Forsiktig. - For Grigor og Marial!
For Katarina og Russlands framtid.
Og for Peter og Katarina.
- Huzzah. - Huzzah.
Katarina fikk brev fra søsteren.
Et rart og mulig antennelig tema å ta opp ved middagen.
Hva sa hun? "Hvor er mamma?"
Legg masse svin i munnen og tygg langsomt.
Jeg har tenkt på et svar.
Jeg har skrevet et brev. I hodet mitt, da.
- Du har hva? - "Du kjenner ikke meg, svigerinne.
Jeg er Russlands eks-leder, gift og gal-
etter Russlands nye leder, din søster.
Angående din mor, kommer vi tilbake til det."
- Jeg liker starten. - Skal du gjøre dette?
Ja. Du skal ikke stå alene i dette. Jeg starter sterkt.
"Kjærlighet er noe kødd. Ta det fra en kødd som styres av sin kødd.
Som din mors kjærlighet.
Hun så at datteren hadde blomstret til en leder-
med slikt lys og kraft og tålte det ikke.
Hun ville kvele henne og vår kjærlighet med.
I to og et halvt minutt, inkludert forspill, bidro jeg.
Din mor er død. Jeg angrer ikke på det,-
bare omstendighetene. Fikk jeg sjansen igjen,-
ville jeg ikke pult, bare kastet henne ut vinduet."
- Akkurat. - Så visst.
"Hun kom for å ødelegge oss, men vi tåler alt.
Vit at søsteren din tok hevn over moren din-
og stakk meg med kniv fem ganger. Hvert hugg var fortjent,-
og idet jeg så bladet gå inn i meg igjen og igjen,-
følte jeg et mørke over at hun kunne leve uten meg.
Smerten i øynene hennes under gjerningen, var verre.
Frykten for at jeg skulle forlate henne og Paul for evig, enda verre.
Jeg overlevde. Vår kjærlighet brenner som en sol inni oss.
Iblant føles det som om den vil fortære oss, men det gjør den aldri.
Alt godt. Din svoger, Peter.
P.S. Kom på besøk. Våren er finest."
- Tanker? - Du er et underverk for meg.
- Og du for meg. - Og for meg.
Kødder du...
...har du smakt på svinegreia? Den er fantastisk!
To ting jeg oppdaget i Frankrike. Opplysning og French 75.
Jeg oppdaget cunnilingus der.
- Å gi eller få? - Begge deler.
- For et land. - Svært bra.
- Takk for at du hjelper meg. - For kvinner og idéer.
Disse jævla feige intellektuelle med de veike ordene...
- Jeg håpet på en brann der inne. - Er du på hennes side?
Ingen vet.
- Du er mystisk. - Det er jeg slett ikke.
Frankrike endret meg for alltid.
Jeg frykter Voltaire og de bare snakker.
Keiserinnen trenger at vi er ville, som du sa,-
med idéer, påvirkning, handling, om nødvendig.
- Enig. Denne er sterk. - Det er vi også.
Jeg trenger en likesinnet venn.
Er drinkene alltid så gode, har du en.
For en jævla kveld. Det føltes så rett, alle oss sammen.
- Kødder du? - Hva? Du likte ham.
Han er et jævla monster, og noen må drepe ham,-
så dere blir fri fra trolldommen!
Jeg trodde faktisk at du hadde det hyggelig.
Du feiltolket, som med den orgasmen.
Jeg er relativt sikker på at vi lagde en ny baby.
Kanskje.
- Paul! - Jeg skulle komme med ham...
...hvis han sa noe nytt.
- Hva er det? - Jeg er redd for å spørre.
Ikke la meg ødelegge overraskelsen.
- Hei. - For en søtnos.
Hva sa du, Paul?
Jeg håper på "opplysning", for å utbalansere moren din og jeg.
Jeg vil ikke ødelegge stunden, men ikke ta dette fra ham.
Bare tenk på det.
- Ok, jeg skal det. - Bok.
- Sa han nettopp "bok"? - Jeg tror det.
- Perfekt. - Hei! Øvelse!
- La oss øve på bukkeritualet! - Det er natt, Velementov.
Vi er døde for lenge siden, og blir det ikke riktig, vil Pauls hode...
Se på ham. Peter den Store.
- Går det bra, Velementov? - Han var alltid der. Savner deg.
Gå hjem.
Vi må hedre denne mannen, lille Paul. Se på ham.
Keiserfamilien koser seg. Hvilken dag det vil bli!
Jeg er glad jeg lever til å se det! La oss øve!
Ja, jeg tar ham med hjem.
Her til å se ham bli ordinert...
Som faren din gråt den dagen du ble det.
- Gjorde han? - Som en baby. Baby.
Jeg måtte klappe til ham flere ganger for å stoppe ham.
Ja.
- Så, du reparerte vennskapet. - Hvordan vet du det?
Hoffet skravler. Jeg ble stolt av deg.
Hvordan gikk det med deg og Peter?
- Jeg foretrekker Pugachevs versjon. - Hva?
Han bor nede.
Iblant besøker jeg gamlelivet. Han er jævlig morsom.
Han gjør en perfekt Peter. Ondskap og sjarm sveiset sammen.
Jaså? Interessant. Og du nevnte ordinasjonen?
Nei, men hun vil gi etter.
Jeg ser at hun vakler, og han vil dytte mer.
Han vet hvor i hjertet han skal slå.
Han er født til å få det han vil ha. Godt nytt!
- Ta en "port" med meg og Maxim. - Drinken og spillet.
Nei, jeg er utslitt. God natt.
Kvinner er så ømtålige.
Så mange sene gjester.
- Ikke gi etter. - Det gjør jeg ikke.
Stemmen din svinner idet du sier det.
- Ikke overlat Russland til... - Han er halvt meg.
Hans første ord var "vulva".
Godt poeng. Men hans andre var "bok".
Han manipulerer deg, og du ser det ikke.
Slutt. Vi hadde regler, Marial.
Jeg elsker deg for høyt for regler.
Ikke gi etter.
Hvilket syn for trette øyne!
- Suksess, antar jeg? - Garantert.
Ikke ennå, altså?
Ikke ennå, og ennå vil det bli slik.
- Altså "jeg har ikke gjort jobben". - Ikke klor etter meg.
Jeg har helbredet hjertene våre. En liten dytt vil felle henne.
- Når? Det er ikke tid! - Jeg vet stunden, som alltid.
Slektslinjen hviler på mine plettfrie instinkter.
Du kan være viss på at jeg vil seire.
Ja visst. Da tar jeg det med ro.
- God morgen! - God morgen.
Jeg hører du fant fred med mannen din.
- Slik lidenskap dere har. - Det har vi.
Jeg ser på Paul og tenker: Hvordan kan han ikke være annet enn spesiell?
- Åpenbart og klønete, til deg å være. - Det er viktig.
Jeg gyser litt over tabben du kan begå.
- Den var litt truende. - Jeg stopper, du starter.
Jeg kan ikke spre idealet om meritokrati-
og la Kirken si en gud har valgt min sønn-
til å herske over folk, enten han passer til det eller ei.
- Fin tale, men det er ikke derfor. - Jo.
Og hva om jeg fikk en datter?
Det skjer ikke når fitta er full av sitrontopp.
Jeg aner ikke hva du mener.
Hva er det du... Hva faen gjør du?
- Jeg lukter det, sitrontopp! - Kom deg vekk!
Jeg skal få den ut, eller du innrømmer at den er der!
Ja, greit! Herregud.
Jeg er for opptatt til å få en baby til.
Sannheten. La oss få mer av det.
Herregud.
Slipp meg!
Det er jævla galskap å ordinere Paul.
Du bør se det. Det gjør ham til et alternativ for andre.
- Fjern meg, velg ham. - Ja?
- Så du visste det? - Ja, selvsagt.
Likevel ber du meg gjøre det?
Du har alltid vært og vil alltid være truet.
Noen planlegger å drepe deg nå.
- Kanskje her inne, til og med. - Morsomt.
Var det?
Det styrker deg like mye som det svekker deg.
Og det bevarer slektslinjen til din elskede Peter den Store.
- Og din. - Men primært ham, for deg.
Det kan fungere for oss alle.
Jeg tror alltid du støtter meg, men alt er for ham.
Jeg har bevist min kjærlighet for deg.
Jeg ber deg desperat å gjøre noe for meg.
Instinktet mitt sier nei.
Det skriker til meg. Nei.
Som du vil.
Er vi sikre på at løpet er rett?
- Ja, vi er sikre. - Død.
- Jeg tror Paul sa "død". - Han sa "seng".
- En gammel, treg bukk, kanskje. - De er det.
- Skal jeg finne en trebent? - Dra til helvete, tjukken.
- Skyt meg, så treffer du. - Vi prøver igjen.
- Huzzah! - Jepp.
- Skål! - Huzzah, Paul!
Valgt av Gud!
Og elsket av pappa. Ja!
Hei! Vink til mamma.
Så du det?
Jeg så deg.
Jeg har tenkt og vil tillate bukkeritualet.
- Huzzah! - Men ikke ordinasjonen.
Jeg har ikke rett til å forkaste min fars arv. Hva skal jeg si til ham?
- Han er død. - Nei.
- Vi er framtiden. - Du, mener du.
Må jeg dytte familien min i en grøft for å gi plass til deg?
Faren min bygde rommet og palasset vi bor i,-
i byen han bygde med stålvilje.
Han ønsket et tusenårsrike. Du er legitim på grunn av ham.
Jeg er legitim fordi jeg tok makten, for det er skjebnen min.
- Nei, jeg ga deg den. - Er vi her igjen?
- Ja. Og hva med Paul? - Paul har oss.
Hvordan forklarer vi ham at han ikke er noen?
Synes du ikke at du og jeg er eksepsjonelle?
- Selvsagt. - Og at barnet vårt blir likedan?
Du ber om for mye av meg og Paul.
Jeg ber deg velge oss.
- Hva faen? - Du tok henne med hit!
Du valgte henne som kone! Dette er din jævla feil!
- Du tok ikke kontroll. - Jeg elsker henne!
Det var skjødesløst av deg å gi meg noen jeg ville elske!
Ikke klandre meg! Din far kontrollerte kvinner.
Jeg tok helt feil i å tro at du var mer enn en skygge av ham.
Den var ondskapsfull.
Begge er her! Så heldig. Reis deg fra gulvet, Archie.
Hun gjør det ikke. Jeg feilet. Hva faen vil pappa si?
- Jeg gjetter gjerne. - Hysj.
Jeg har en plan. Ha bedøvelse på leppene hennes når hun sover.
Den vil legge henne i en dyp søvn. Ved midnatt fyller Paul ett.
Ta ham med til kapellet, der han blir ordinert.
- Hun vet ingenting før hun må. - Jeg liker det. Gud har grepet inn.
Ja, faen heller. Gi meg den.
Du må holde det hemmelig til det er gjort.
- Akkurat, akkurat. - Så jævlig betryggende.
- "Akkurat..." - Jeg slår igjen.
- Og Gud vil notere det igjen. - Hva?
Jeg tror på deg, kjære.
- For keiser Paul. Huzzah. - Huzzah!
Huzzah.
- Så deilig. - Morkaken hennes er himmelsk.
Ja, den smaker som mammas.
Dette er spennende, Paul. Første steg til å bli keiser.
Tenk om det ikke er noe for deg? Det var ikke noe for meg.
Hva om jeg legger en byrde på deg?
Det er slitsomt å bære vekten av Peter den Store.
Kanskje en god far bør beskytte deg fra det.
Nikk om du vil ha det.
Umerkelig. Du har rett. Jeg bestemmer.
Han er sen.
Akkurat.
- Se, se, se. Adelig! - Keiser.
Kom hit, bøy deg framover.
- Takk, sir. - Du kan gå.
- Han trodde faktisk du var ham. - Jeg er god i jobben min.
Disse freskene er så vakre.
Prøver du å distrahere deg selv fra din nevøs svakhet?
Ja, det gjør jeg faktisk.
Bare Gud kan styre skjebnen.
Snakk litt med Ham, da.
Dette er jævlig bisart.
Først sier de: "Han er utvalgt av Gud."
Så fester de ham til et vilt dyr og skyter på ham.
Dette er Russland. Vi er hjemme snart. Jeg føler det på meg.
Unnskyld. Jeg vet hva det betød for deg.
Kjærlighet kan tåle sår. Jeg bærer mine.
Jeg tok sitrontoppen ut i morges.
Og jeg ser fram til å møte datteren din.
Eller muligheten for en barneflokk å velge en leder fra.
- Grigor. Bør jeg være nervøs? - Slett ikke.
Faen. Nytt våpen. Det går bra.
Slipp bukken!
Pugachev! Gud har kalt deg.
Skal du ta meg, eller jeg deg?
- Vi skal ta keiserinnen. - Å. Elsker det.
Tekst: Eivor Rosenberg Iyuno