Ne feledd, Pál a boros ballon,
úgyhogy a fejére célozz!
- De hát mozgott! - Igen, azt szokták.
Ezt még gyakorolni kell.
Ne aggódj, Pál! Ezért gyakorolunk.
NAGY KATALIN: A KEZDETEK 3. ÉVAD 4. RÉSZ
A SZARVASBIKA
Most nekiállhatnak majmokat keríteni.
A történelem szigorúan fog megítélni a majmok miatt, és jogosan.
Azt tetted, amit tenned kellett. Hurrá!
Péter biztos boldog. 12 évesen vette a fejébe az ötletet.
Hát persze.
- Megölték Simitzet. - Hát persze.
- Muszáj volt. - Miért máris kibírhatatlan ez a nap?
Nem az. Tele van lehetőséggel és örömmel.
Koncentrálj inkább Pál felkenésére és a szarvasbika-ceremóniára!
Mi ez a szarvasbika izé?
Nagy Péter vezette be Péter felkenése alkalmából.
Szórakoztató módja az ünneplésnek.
Péternek tetszett az ötlet, hogy folytassa a hagyományt.
Van is egy meglepetésem ezzel kapcsolatban. Várj csak!
A francba!
Pál felkenése. Átfuthatnánk a szöveget?
Egy része a hagyományos áldás,
amit egy kis improvizatív résszel folytatok.
Rossz hír? Segíthetek?
Nem.
- Hogy mondta? - Pál felkenése.
Pál felkenése! Micsoda nap lesz!
Kóstold meg!
Fenséges! Mi ez?
Amikor Pál született,
a méhlepényedet a legjobb vodka hordójába helyezték,
ezzel koccintunk majd Pálra a szarvasbika-ceremónia után.
- Megittam a méhlepényemet? - Igen.
- Édes és erős, mint te. - Egy kissé élesztős.
Átnézhetnénk a szöveget?
Remélem, egy napsugár épp a homlokára téved majd, amint azt mondom:
"Az Úr fölkentje vagy."
A hatás kedvéért kicsit baritonosra veszem.
Biztos, hogy sírni fogok.
Rendben. A Nakaz-szalonba kell mennem.
Azt hittem, a Nakaz olyan lesz, mintha a jövőt ízlelgetném,
de olyan, mintha szart csócsálnék.
Hogy merészeled, Voltaire!
A cárnőnk a legbátrabb és legokosabb, és győzedelmeskedni fog!
Nem láttam, hogy bejöttél.
Kínos magasztalásba fogtam.
Gyilkossággal kezdtük, majom lett belőle.
- Az emberek szeretik a majmokat. - Hurrá!
Koncentráljunk a Nakaz következő pontjára!
Oktatást mindenkinek!
A parasztok vonakodtak szavazni az egyház nyomására.
És miután beszéltem velük,
inkább állnak a korbács elé, mintsem könyveket olvassanak.
Az egyház ragaszkodik hozzájuk, mint a lidércekhez.
Hallom ám, te francia!
Talán megvitathatnánk az egyház életünkben betöltött szerepét.
Érsek? Öntsük ki a szívünket!
Feleségem!
- Csodálatos hír! - Épp benne vagyok valamiben.
Nem hiszem, hogy fontosabb lenne Pál első szavánál.
Micsoda?
A földön ült és játszott,
majd elragadtatott tekintettel rám nézett, és azt mondta...
Mit?
"Punci."
- Mi? - Punci.
Gyanítom, a következő szava az lesz: "nyalni".
Mondd, hogy "nyalni", Pál! Ki szeretné hallani a következő szót?
- Nem! Hagyd abba! - Mi? Igen, mondd ki anyunak, Pál.
Pál, nem!
- Hagyja itt! - Vidd ki!
Ezt most nem értem.
Mi ebben a rossz?
Nem szeretném, ha az első szava a "punci" lenne.
Miért nem? Az életben rá váró örömökre koncentrált.
Azt akarom, hogy figyelmes és kedves gyerek legyen,
akit az esze és a szeretet irányít, és nem a punci.
Nos, én elfogadom őt olyannak, amilyen.
Naná! Mert olyan, mint te!
Hurrá!
Te meg kurvára szeretsz, emlékeztetnélek.
Ma nem!
Neked elgurult a gyógyszered, és baromi idegesítő is vagy.
Ő csak egy gyerek, azt sem tudja, mit jelent.
De én tudom, mit jelent.
Azt, hogy a következő szava az "ölni", a "picsa" és a "késelés" lesz,
majd a "szalonnába tekert füge", aztán a "vágjuk el a torkát"!
Azaz pont olyan, mint te.
És azt akarod, hogy Isten felkenje az ország vezetésére?
- Nem. Ez kurvára nem fog megtörténni! - Ne merészeld!
- A felkenés törölve. - Micsoda?
És az a röhejes szarvasbika baromság is!
A francba!
Bizonyos határokat még te sem léphetsz át.
És az egyik ilyen a fiam sorsa.
Ne is fenyegess ezzel!
Nem fenyegetőztem, hanem megfogadtam.
Mert nem kockáztatom, hogy olyanná váljon, mint te,
mert lehetőséget adtam neki,
hogy sanyargassa az ország népét.
Fogjátok be, vagy elvágom a torkotokat!
Erről beszéltem. Gond van? Ragadj kést, vágd el a torkát!
Gyerünk, rajta!
Vágd ki azt a buta, ostoba szívemet, amiért szeretlek.
Örömhírrel jöttem,
de te szörnyű feleségként és borzalmas anyaként viselkedtél.
- Nem gondolhatja komolyan. - Persze, hogy nem.
Ez nagyon... Istenem!
Pálnak Isten előtt is törvényes uralkodóvá kell válnia.
Ő is tudhatná, mekkora veszélyt jelent, ha ezt nem teszi meg.
Csak veszekedtek, ami kissé megrázta a lelkünket, ez minden.
Ha nem aggódsz, akkor miért remegsz?
Ó, Istenem! Kicsit valóban reszketek. Furcsa!
Jesszus!
Ez mindig észhez térít.
Rendben. Most már jól vagyok.
- Ezt csírájában kell elfojtanunk. - Úgy van.
Grigorij, nem fogod...
Nos, hát ez imádnivaló!
- Az volt. - Mi újság?
Kitört egy kis háború Katalin és Péter között,
egy pillanatra azt hittem, vér fog folyni.
- Mi? - A francba! Péter jól van?
Tombolt, mint amikor kilencévesen elvették tőle a tigrisét.
Ó, istenem! Törölközőt!
Szia!
Egykori barátodra gondolsz?
Hihetetlen, hogy ezzel dug.
Imád dugni vele.
És engem is imád.
A szerelem vak, és a te esetedben muszáj is annak lennie.
Te ezerszer összetörted a szívét.
Egyszer ő is összetörheti a tiédet.
Senkit sem fogadok.
Az én feladatom a lelkipásztorkodás és a hatalomvágy egyengetése.
- Jobban van? - Nem, nem igazán.
Egyszer azt mondtam a dagadt mamának, hogy soha többé nem látogatom meg,
ha még egyszer meglátom krémtortát enni.
És ahogy ezt mondtam, dühösen a szájába tömtem egyet.
Mi a fenéről beszél?
Sok mindent mondunk, de ezek csak szavak.
Elfújja őket a szél, de a szeretet a testben marad.
Két nappal később együtt teáztunk, és hagytam, hogy hányásig zabáljon.
Érsek, hagyjon békén!
A felkenés Pálról szó, nem Péterről.
Tehát végül is nem lelkipásztorkodni jött.
Tehetséges pap vagyok, két dolgot is tudok csinálni egyszerre.
És akkor térjünk rá a hatalomvágyra!
A felkenés nélkül az orosz trón nem lesz örökölhető.
Ha őszinték vagyunk, ön is ennek a hagyománynak köszönheti a trónt.
- Nem örököltem. - De örökösként tekintenek önre.
Ha nem házasodott volna be a családba,
most nem ülne a trónon.
Lószart!
Az Isten által fel nem kent családot bárki letaszíthatja a trónról.
Az uralkodása legitimitását veszélyezteti.
A trónom legitimitását veszélyeztetem vagy az Istene hatalmát?
Mindkettőt.
Nagy a tét, igaz?
Basszus, ez nem volt semmi!
A front sem volt ennyire kegyetlen.
- Bort és kacsamájparfét? - Nem, túl dühös vagyok, hogy...
- Jól néz ki. - Megnyugtatja a lelket.
Mi a fenét csinál Katalin?
Elvenné a trónt a saját fiától?
"Oj", ahogy Svédországban mondanánk.
- Jól vagy? - Nem akarok rosszat mondani róla.
- Egy szörnyeteg, aki utálja a fiadat. - Hoztam répatortát.
A cárnak? Egy rohadt répatortát? Utálod őt?
- Ez kurvára nem járja! - Siettem!
Most hallottam a pletykát. Állítólag szenvedélyes volt.
Még emlékszem erre a házasságom kezdetéből.
- Gyönyörű. - Ez nem szenvedély.
- Ez támadás volt. - Ezt nem teheti veled.
Tennem kell valamit. Fussunk neki a zsákoknak!
Nem beszélek vele, amíg bocsánatot nem kér.
Meg fogod dugni?
- Mert az gyakran beszédhez vezet. - Ne dugd meg!
Végre egyszer egyetértünk.
Persze, hogy megdugom. Nem vagyok szörnyeteg!
- De nem szólok hozzá! - Kifelé, uraim!
- Vigasztalni jöttek. - És finom a bor is.
Még mindig itt vagytok? Ezer éve megmondtam, hogy kifelé!
- Jól vagy? - Nem igazán.
Fájdalmas összecsapás volt.
Nem értem ezt a dühöt.
Köszönöm, nénikém!
Soha többé ne ragadj kést az udvar előtt!
- Állon akartam szúrni, annyira... - Dühös voltál?
Megbántott.
Nem akarja, hogy a fiam olyan legyen, mint én, de szeret.
Ettől a rejtélytől megfájdul a fejem.
Leegyszerűsítem. Ennek semmi köze a szerelemhez.
Az érzéseid nem számítanak. A szerelmed nem számít.
Csak a családod és a munkád számít, és azt fogod tenni, amit tenned kell.
Nagyon agresszív vagy.
Apád fiaként egy feladatod van, és az a vérvonal megőrzése.
Rendben. De ezt nem gondolhatta komolyan.
Emlékszem, ebben a szobában tollaslabdáztam,
meztelenül, és egy maracuja volt a labda.
Apád egy hatalmas tenyeressel nekem ütötte. Imádtam!
Csípett a meztelen testemen szétloccsanó gyümölcs.
Üvöltött nevettében, ahogy a torkán kifért.
Lerogyott a földre. Odaszaladtam hozzá...
És azzal az egyszerre erős és szomorú szemével rám nézett,
és azt mondta: "Vidd tovább a vérvonalam, szerelmem."
Aztán meghalt.
Értem.
Nem is mondok többet. Ez éppen elég.
Értettem. Értem.
Reméltem, hogy itt leszel, forró, érzéki szeretkezés után,
izzadtságtól tocsogva, kéjben szerzett zúzódásokkal.
Hadd szagoljalak meg!
Húzz innen! Láttad a veszekedést?
Igen, és úgy érzem, ez lehetőséget kínál kettőtöknek.
És gyanítom, neked is, ha ilyen izgatott vagy.
Miért ne nyerhetnénk mindannyian? Isten is ezt akarja.
Vicces.
A babát az egyháznak fel kell kennie.
Kedvesen meghallgatod és odasúgod neki:
"Ne foszd meg ettől Pált, csak hogy Pétert bántsd!"
És ne vegyük el az egyház jogát a vezetők istenítésére
és a hatalmuk aláásására.
Tudtam, hogy te megérted.
Te tényleg fortyogsz. Látom.
Érzelmi orgia zajlik bennem.
Jól van, csináld! Csak egy szippantás.
Vanília.
Ez furcsa!
Pézsmában reménykedtem.
Te szórakozol velem?
Összeveszel az idióta férjeddel, és rohansz hozzám?
- Csak elmentem melletted. - Hazudsz.
Ó, a francba!
Én vagyok ennek a nagyszerű országnak az uralkodója, mert ez volt a sorsom.
És mert én ezt javasoltam. Talán elsősorban azért.
Azért vállaltam, mert vannak elképzeléseim és bátorságom hozzá,
nem azért, mert egy kalapos férfi, aki Istent képviseli,
aki talán nem is létezik, egy nemesi családdal összefogva
úgy dönt, hogy milliók sorsa egy babán áll,
aki lehet, hogy egy szörnyeteg lesz!
Bár a fiamról beszélünk, akit természetesen szeretek.
Igen, egyetértünk. Egy vezető szeszélyének vagyunk kitéve,
és ha ez a vezető egy táncikáló vak óriás, akkor nekünk végünk.
- De szerencsére én uralkodom. - Ez akartam mondani én is.
Megkönnyebbülés, hogy újra mellettem vagy.
A férjedet illetően mindig egyet fogunk érteni.
Megértem, hogy utálod őt.
Csak nem kell az orrom alá dörgölnöd.
Neked sem, hogy mennyire szereted őt.
Ez lehetne egy szabály.
Mert utálom...
ezt a szerelmet.
Ma én is.
De legbelül még dühömben is...
Megint erről beszélsz.
Húzzunk köré kerítést,
és az irántad érzett szeretetem lesz a szomszéd.
Hiányoztál.
Utáltalak.
És hiányoztál.
Cárnő! Üdvözlöm!
Drágám, nem mondtad, hogy ő is jön.
Maxim!
Miért abból a pohárból isznak? Hozom a kristályt. És harapnivalót.
Micsoda gyermek!
Hát itt vagy!
Aggódtam.
Elmentem a lakosztályodba is. Jól vagy?
Jól.
- Marialnál voltam. - Csodás.
Ha a szeretet mélyen gyökerezik, mindig visszanő.
Gondolom. Nagyon mérges vagyok.
Amit haragból mondunk, nem gondoljuk komolyan.
Minden szót komolyan gondoltam. Dühtől függetlenül.
Ez egy könyv a házasság tudományáról Csoglokovéktól.
Nagyon modern. Imádni fogod.
A szerelmetek heves, időnként túl heves. Ez segíteni fog.
Az uralkodói házasság egy munka.
Végezd el, különben összetört szívek, életek és vér fogja borítani a padlót.
Jegyzeteket írok magamnak.
"A feleségem nem szereti, ha félbeszakítják a szellemi szalonban."
Vicces.
"Mi a fasz?" Ez az elsődleges reakcióm arra, ami odabent történt.
Tényleg eldurvult.
Mintha lezuhantam volna egy szikláról és csak vitt a lendület.
Azt hiszem, előfordulnak ilyen dühkitörések egy házasságban.
Apám urnákat vágott az anyámhoz,
anyám meg törött üveget tömött apám szájába álmában.
Az én anyám is lobbanékony volt, mint én az előbb.
Forró szökőárként végigsöpört a szobán és ledöntötte apámat,
majd a metaforikus víz alá nyomta a fejét,
aki szánalmas kifogásokat bugyborékolt fel.
Akkor ez normális.
Egyfajta pillanatnyi téboly, ahol semmit nem kell komolyan venni.
Van, amit igen.
A húgomtól, Angélától.
"Hol van anya?"
"Nem válaszol a leveleimre. Kérlek, írj neki, aggódom."
Rendben. Ez bosszantó. Azt hittem, anyádat eltemették.
Mintha ma felgyülemlett volna egy kicsit a múltunk.
És minden héten valami új növelné a súlyát.
Felejtsük el! Mondtunk dolgokat, amiket nem gondoltunk komolyan,
vagy ha igen, ezek csak szavak.
Azt javaslom, vegyük le a ruháinkat és ne beszéljünk.
Amit a felkenésről mondtam, komolyan gondoltam. Ezt tudnod kell.
Mit csinálsz?
Nincs más választásom.
Tönkreteszel minket.
Erzsébet adott nekem egy könyvet.
Kipróbálhatnánk.
A házasság tudománya.
Milyen?
Mit gondolsz, Ágnes?
Mintha egy patkány telehányta volna a poharat.
Hiányzik az Aquavit.
Ne várj rám este!
Felmegyek a lakosztályodba. Este ott találkozunk.
Én...
Rendben.
Tűzre és tettekre is szükség van, nem csak szavakra.
Blini!
- Tessék! - Mi ez?
Gondoltam, szívesen leöblítenéd a sok hazugság ízét.
Csatlakozz hozzánk! Ilyen szellemet elpazarolni egy ilyen keserű picsára!
Nem értek egyet.
Az a dolgunk, hogy minden tekintetben kihívás elé állítsuk a cárnőt,
az ország érdekében.
- Hát nem ez a... - Vívódom.
Hogyhogy?
Hallgatnálak tovább, de szeretném, ha közben szopnád a farkam,
bár akkor nehezedre esne beszélni. Igazi dilemma.
Blinit?
Egy nagyon romantikus pillanatot rontottál el, Georgina.
Egyáltalán nem.
Néha elképzelem, hogy ha kasztrálnának és csak gondolkodni tudnál,
mennyire briliáns lennél, Voltaire.
És szomorú, nem? Voltaire farok nélkül? Nem! Nem, nem.
Hagyjuk Voltaire-t a saját farkán pörögni,
mi pedig folytassuk tisztább beszélgetéssel.
Szívesen!
- Ez a gyakorlat a kötélhúzás. - Kötélhúzás.
A cetlikre írt problémáitokat a kötélhez erősítjük.
Mindketten érveltek, a másik megpróbálja megérteni,
és tesz egy lépést a másik felé, ha sikerült.
Remélhetőleg mindketten megértőek lesztek, és középen találkoztok.
Rajta!
"Katalin uralkodása."
Nem osztozol a törekvésemben, hogy átformáljam az országot.
Mert őrültség.
Zseniális, de kurvára őrültség. És nem hallgatsz rám.
Szeretném, ha elolvasnád Diderot összes művét,
mert anélkül nem ismerhetsz igazán sem engem, sem a szándékaimat.
Hány könyvről beszélünk?
Negyvenhétről, a pamfletek nélkül.
Negyvenhét? Te magadnál vagy? Ez megőrült?
Nincs időd egy könyvre? Egész nap csak eszel és vadászol.
Gyere ki az erdőbe, és egész nap rád fogok vadászni.
- Ez nem tartozik ide! - Biztos?
Arkagyij!
- Ez egész szórakoztató. - Vesztésre állsz.
Nem, te!
Szerintem nem erre gondoltunk.
Ez csak hivalkodás.
"A párnak egyensúlyoznia kell."
"Végig tartsák a pózt, miközben labdákkal dobáljuk őket."
- Kitartok, mindig. - Tudom.
- Bocsánat! - Bármit átvészelünk.
Nézz rám, és mondd, hogy nem.
Most így gondolom, amikor a jelenben vagyunk,
de a múlt és a világ odakint...
- A francba! - Elnézést!
- Azt írja, növeljük a dobóerőt. - Hol írja?
Valahol.
Ez csak egy vita volt. Tegyünk úgy, mintha meg sem történt volna.
Ez lenne a boldog házasság titka? Az amnézia?
Basszus! A következő repülő tárgy Arkagyij golyója lesz!
A vitában legjobb "te mindig" kijelentéseket tenni.
Például: "Te mindig ezt csinálod, és ezt utálom benned."
Mindig dolgozol, és ezt utálom benned.
- Kiváló. - Köszönöm!
Megmentem Oroszországot.
Nem. Azt kell mondanod:
"Elfogadom, amit mondasz. Szörnyű vagyok. De azért szeress!"
Ezt nem mondom.
Ha nem mondod, tarkón kell vágjalak.
Én pedig megdugom Pétert a szemed láttára.
- Nem ír ilyet. - Azt írja, improvizáció megengedett.
Rendben. Elfogadom, hogy szörnyű vagyok,
de a munka az első, és hogy megmentsem tőled az országot.
- Fogadj el így is! - Elfogadlak.
Mindig gyilkolsz, vadászol, eszel és dugsz, amikor csak akarsz,
azt csinálsz, amit akarsz, és ezt utálom benned.
Elfogadom, hogy kivételesen szórakoztatóan szervezem az életemet.
- Fogadj el így is! - Nagyon vicces.
Most, meglehetősen meghökkentő módon, megfigyelést fogunk tenni.
Ti ketten?
Te egy idióta, hedonista fasz vagy,
te pedig egy felfuvalkodott munkamániás. Kudarcra vagytok ítélve.
Tévedsz. Nem. Arkagyij, te mit gondolsz?
Szerintem mindketten kivételesek vagytok, és ez megnehezíti a dolgot.
Két végén égetitek a gyertyát, és a gyertya olykor megéget,
így megsebzitek egymást a természetetek miatt.
Tehát el kell fogadnotok, hogy mindig lesznek sebek,
vagy olykor hátra kell lépnetek a másik kedvéért.
Azt a kurva, Arkagyij!
- Ja! - Észreveszek dolgokat.
Igen. Kiváló szeme van.
Péter! Hoztam neked egy fácánt. Fácánt tálcán.
És 11 üveg rozét, 46 osztrigát,
és megkértem a séfet, készítsen sárgadinnyével töltött madeleine-t.
És javasolnám a tollaslabdát, de épp benne vagytok...
- Már végeztünk. Dolgom van. - Ne, maradj és játssz!
Mindig Oroszországon dolgozol.
- Szórakozzunk! - Szórakozzunk?
Hatodik fejezet.
Próbáljuk meg!
- Négy ember kell. Hívjam Georginát? - Hatan is lehet.
- Hugót! - Azt hiszem, ő meghalt.
Én is úgy hallottam. Nos, mi maradhatunk. Én és Tatjána?
Nem, Grigorij. Hívd Marialt!
Köszönöm! Elmehettek.
- Párosozunk. - Hihetetlen!
Marialt?
Marialt.
"Hívd Marialt!"
- Ezt nem hiszem el! - Ha egyszer szeretsz...
Természetesen egyetértek.
Annyira boldog vagy!
Mi négyen, barátok. Ez csodálatos.
És Hugó cseszheti.
- Örülök, hogy ez megint rólam szól. - Örülök neked.
- Ne bénázd el! - Nem fogom elbénázni!
Utálod őt. Ne mutasd ki! Semmit!
Nagyon jó színész vagyok.
Tegnap az az orgazmus...
Az valódi volt.
Biztos?
Ez jó volt. Majdnem bedőltem.
Meg fogod őt szeretni. Ahogy mind.
Mind? Ez már majdnem egy érv.
- Hahó! - Hahó!
Egy szabály: nem mondhatsz rosszat róla.
De elképzelhetem?
Ha muszáj. De a beszédben mind egyetértünk.
Értettem.
Félig töltöttem a poharadat. Nehogy lespriccelj minket.
- De minket le lehet spriccelni. - A játék végén ez elkerülhetetlen.
- Ki kivel van? - Én veled.
Ágnes!
Reméltem, hogy nem leszel levetkőzve,
mert magam akarom leszaggatni a ruhát a testedről.
De előbb ez jön.
- Háborúsat fogunk játszani. - Mit?
Én Svédország vagyok, te Oroszország.
Ez az a csata, amikor tűzszüneti megállapodást kötöttetek.
- Szerinted nyertél volna? - Biztosra veszem.
Nos, tudom, mi volt a tervünk.
Játsszuk le!
Azt hiszem, szerelmes vagyok.
Meg is sértenél, ha nem.
Kezdjük!
- Tartsd a szemed a labdán! - Le sem tudom venni róla.
Flörtölsz a saját férjeddel?
Az önimádatát használom fel ellene.
- Egy-null! - Zseniális.
A francba!
- Versengő típus vagyok. - Egyelőre csak béna.
Hé, szállj le a páromról, és szerválj!
- Jól vagy? - Igen, igen.
Kettő-egy.
Marial, állj előrébb!
Tudom, hova kell állnom.
- A francba! - Három-egy.
- Szemed a labdán, és állj előrébb! - Tudok játszani.
A kihagyásaid megtévesztettek.
Ezután oldalról ellentámadásba lendültünk egy hadosztállyal...
De megfordítottalak, az már nem az én oldalszárnyam.
Több ezer férfival nézel farkasszemet,
dühös, állig fegyverzett, begerjedt férfiakkal.
- Basszus! Akkor visszavonulunk. - De én fent vagyok a gerincen!
A völgy felett, amelybe visszavonulsz.
És ennyi!
Ugye tudod, hova fogok most bevonulni?
- Stockholmba. - Győztem!
- Kurvára tudtam, hogy így lesz. - Nos, győzhettél volna.
De soha nem fogod megtudni.
És most Stockholmban vagyok.
Te vagy a hadizsákmány?
Gyere ide!
Ereszkedj négykézlábra!
Szagolj meg, és üvölts, mint egy bivaly!
Bármennyire is kívánom, nem dughatok veled. Házas vagyok.
Nem, de én...
De tudd, hogy csöpögök a vágytól. És el kell viselnünk ezt az édes kínt.
Nem...
Haldoklom.
És iszonyúan vágyom rá, mielőtt meghalok.
Svédországot is akartad.
Igen.
Szörnyű ennyi mindent itt hagyni, amit nem dugtunk vagy nyertünk meg.
Megszakad érted a szívem.
Tehát hagyjam, hogy Péter megoldja helyettünk?
Péter? A hatás kedvéért kimondom még egyszer: Péter?
Megvannak a képességei, azt is elérte, hogy Katalin szeresse.
És ha szabad kimondanom a nyilvánvalót: ha majd kudarcot vall,
akkor mit teszünk?
Érsek, ha mi szövetkezünk valaki ellen, ki nyerhet?
Igaz.
De értsd meg, ez...
Hogy is mondjam...
Ez most kurvára fontos!
Próbáltam igazodni hozzá,
de ő semmit nem tesz, hogy igazodjon hozzám.
Egy ponton azt fogja hallani, hogy valami elszakad.
Az lesz az én cérnám, amikor elfogy a türelmem.
Nagyon felzaklattad magad.
Tanítsak neked madárhangokat?
Jöttem, hogy elvigyelek.
De most nyilván nem alkalmas.
Néha irigylem az életedet.
Tényleg? Én a tiédet soha.
Bár a kalapjaid néha tetszenek.
Megkérhetnéd Vinodelt, hogy jöjjön vissza.
Imádom nézni.
Még mindig ezt csinálod?
Mikor adod már fel, érsek? Ezt a hangot szeretném hallani.
- Ez aztán a fácán! - Én így lövöm őket.
Puskával?
Csodálatos!
Mindannyian egy fácánnal és megbocsátással teli asztal körül.
Még Marial számtalan árulását is tűzre vetettük.
- Az árulásaimat? - Marialra!
Minden szerelem bonyolult.
És néha érthetetlen a kívülállók számára.
- Aki valakinek szörnyeteg... - A nyakukra célzok.
- Mi? - A fácánokéra.
Így nem lövöm szét a mellüket.
Így serpenyőben kisütve selymes marad a húsuk.
- Csodálatos. - Selymes. Finom lett, drágám.
Te most kedves vagy egy másik emberi lénnyel?
Szórványosan előfordul.
- Ez ám a látvány: te szerelmesen. - Te ugyanilyen pompás látvány vagy.
- Óvatosan! - Grigorijra és Marialra!
- Katalinra és Oroszország jövőjére! - És Péterre és Katalinra!
- Hurrá! - Hurrá!
Katalin levelet kapott a húgától.
Furcsa és talán felkavaró téma
egy vacsorához, kedves férjem.
Egek, és mit írt? "Hol van mami?"
Marial, kapj be egy sertéshúst és rágd! Lassan.
Kigondoltam, mit válaszoljunk. Írtam egy levelet.
- Tudom kívülről. - Mit csináltál?
"Kedves sógornőm! Nem ismersz, de én vagyok Oroszország volt cárja,"
"az új uralkodó, Katalin férje és szerelmese."
"Édesanyád hollétéről és egészségi állapotáról majd később."
- Tetszik a kezdet. - Komolyan írtál neki?
Igen. Nem vagy egyedül ebben. Erősen kezdem.
"A szerelem olyan, mint a farok."
"Mondja ezt egy farok, akit túl gyakran vezetett a farka."
"Például édesanyádhoz."
"Eljött és látta, hogy a lánya uralkodóvá cseperedik,"
"sugárzó, erős uralkodóvá, és ezt nem tudta elviselni."
"Ezért meg akarta fojtani, és vele együtt a szerelmünket."
"És két és fél percig, az előjátékkal együtt, segítettem neki ebben."
"Anyád meghalt."
"Nem bánom a halálát, de annak körülményeit igen."
"Ha újrakezdhetném, nem dugnám meg."
"Csak fognám és kivágnám az ablakon."
- Na ja. - Igen.
"Mert el akart pusztítani minket, de a mi szerelmünk elpusztíthatatlan."
"Nyugodj meg, a nővéred megbosszulta anyádat, ötször döfött belém kést."
"Minden döfést megérdemeltem,"
"és ahogy néztem, ahogy a penge újra és újra belém hatol,"
"rádöbbentem, hogy tud nélkülem élni, és borzongató sötétséget éreztem."
"A szemében lévő fájdalom még rosszabb volt."
"A rettegés, hogy örökre elhagyom őt és Pált, ma is bennem van."
"De túléltem."
"Mint mondtam, a szerelmünk heves. Nap, mely bennünk ég,"
"néha mintha elevenen elégetne minket, de soha nem teszi."
"Minden jót! Sógorod, Péter."
"Utóirat: látogass meg minket! A tavasz a legszebb itt."
- Vélemény? - Rejtély vagy számomra.
- Te is nekem. - És nekem is.
Ti...
...már kóstoltátok a húst? Csodálatos!
Két csodás dolgot fedeztem fel Franciaországban.
A felvilágosodást és a French 75 koktélt.
- Én a nyalást fedeztem ott fel. - Melyik oldalon?
- Mindkettőn. - Micsoda ország!
Tres bien!
- Köszönöm, hogy segítettél! - A nőkre és a gondolatokra!
Azok a szánalmas, lisztes képű, okoskodó értelmiségiek!
- Azt hittem, tüzes vita lesz. - Tényleg az ő oldalán állsz?
Senki sem tudja megmondani.
- Titokzatos vagy. - Egyáltalán nem.
Franciaország örökre megváltoztatott.
Aggaszt, hogy mindenki, Voltaire is csak dumál.
A cárnő azt akarja, hogy vadak legyünk, mint mondtad,
az ötleteinkben és a tetteinkben, ha szükséges.
Egyetértek.
- Hú, ez erős. - Ahogy mi is.
Kell egy barát, aki hisz abban, amit csinálok.
Ha ilyen jó koktélokat adsz, máris találtál egyet.
Micsoda éjszaka!
- Jó volt mind együtt lenni. - Most szórakozol?
Miért? Neked is szimpatikus.
Péter egy aljas szörnyeteg.
Valaki megölhetné már, hogy kiszabaduljatok a bűvöletéből.
Azt hittem, jól érezted magad.
Benézted. Ahogy az orgazmust is.
Egész biztos vagyok benne, hogy csináltunk egy új babát.
Talán.
Pál!
Kérték, hogy hozzam, ha valami újat mond.
- Mi volt az? - Félek megkérdezni.
Nem akarom elrontani a meglepetést.
Szia!
Te kis cukiság!
Mit mondtál, Pál?
Nagyon remélem, a "megvilágosodás" szó volt,
hogy kompenzálj egy kicsit.
Nem akarom elrontani a pillanatot, de ezt nem veheted el tőle.
Gondold át!
Rendben, úgy lesz.
Könyv.
- Azt mondta, hogy "könyv"? - Azt hiszem, igen.
- Tökéletes. - Hé!
Gyakorolni! Gyakorolni kell a szarvasbika-ceremóniára!
Éjjel van, Velementov.
Rövid az élet, és jól kell csinálnod,
különben Pál feje...
Nézzék!
Nagy Péter.
- Velementov, jól van? - Rá lehetett számítani.
Hiányzol.
Menjen haza, Velementov!
Tisztelnünk kell ezt az embert, kicsi Pál.
Nézd csak!
Az uralkodó család összebújva.
Micsoda nap lesz a mai!
Örülök, hogy megértem.
- Mindegy, gyakoroljunk! - Na jó, hazaviszem.
Hogy láthatom a felkenését,
tudva, hogyan sírt az apád, amikor téged kentek fel.
- Sírt? - Mint egy csecsemő.
Többször megkért, pofozzam fel, hogy abba tudja hagyni.
Igen.
Tehát újra barátságot kötöttetek.
Honnan tudod?
Izgatott az egész udvar. Büszke voltam rád.
És hogy ment Péterrel?
Jobban tetszik Pugacsov verziója.
Mi?
Odalent bujkál.
Néha visszatérek a régi életemhez.
Marha vicces az a fickó. Tökéletesen alakítja Pétert.
Gonosz és elbűvölő egyszerre.
Tényleg? Érdekes.
És említetted a ma esti felkenést?
Nem, de be fogja adni a derekát.
Látom, hogy elbizonytalanodott, és Péter tovább győzködi.
Tudja, hol van a gyenge pontja.
Péter arra született, hogy megkapja, amit akar.
Remek hír! Igyál velünk egy portóit.
- A legjobb ital és a legjobb játék. - Nem, fáradt vagyok. Jó éjt!
Nők! Nagyon kényesek.
Mi ez a rengeteg kései látogató?
Ne engedj neki!
Nem terveztem.
Elcsuklik a hangod, ahogy ezt mondod.
Nem hagyhatod Oroszországot...
- Ő félig én vagyok. - Az első szava a "punci" volt!
Erős érv. A második viszont az, hogy "könyv".
Péter manipulál, nem veszed észre?
Ezt ne! Hoztunk egy szabályt, Marial.
Túlságosan szeretlek, hogy betartsam.
Ne engedj neki!
Pompás látvány a fáradt szemeknek. Akkor ez sikert jelent?
- Garantáltan. - Akkor még nem?
Még nem, de majd igen.
Úgymint, "nem végeztem el a munkámat"?
Húzd vissza a karmod!
Begyógyítottam a szívünket, csak egy kis lökés kell, és elesik.
- Mikor? Nincs időnk! - Ha eljön a megfelelő pillanat.
A család vérvonala a tévedhetetlen ösztöneimen áll vagy bukik.
Biztos lehetsz benne, hogy megcsinálom.
Úgy legyen.
Akkor nyugodtan alszom.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Úgy hallom, kibékültél a férjeddel.
- Szenvedélyes egy kapcsolat! - Az.
Ha Pálra nézek, mindig arra gondolok,
mennyire különleges ember lesz.
Nyilvánvaló és ügyetlen próbálkozás.
De fontos. Beleremeg az elmém, ha a döntésedre gondolok.
És még fenyegetsz is.
Befejezem. Te kezdd!
Hogyan támogathatnám a meritokrácia eszméjét,
amíg az egyház szerint a fiamat egy férfi választotta a felhők fölött,
hogy uralja az életünket, akár alkalmas rá, akár nem.
Élveztem a beszédet, de nem ez az oka.
De ez az oka. És mi lenne, ha lányom lenne?
Kétlem, hogy citromvéggel a pinádban ez megtörténhet.
Nem tudom, miről beszélsz.
Mit... Hé, mit csinálsz...
Mi a fenét csinálsz?
- Érzem az illatát. Citromvég. - Szállj le rólam!
Kiszedem, vagy bevallod, hogy fent van!
Igen, jól van!
Basszus!
Most nem érek rá szülni még egy gyereket. Ez minden.
Az igazságot! Abból sosem elég.
Istenem!
Engedj el!
Őrültség felkenni Pált. Ezt neked is látnod kellene.
Választható trónörökös lesz belőle. Megszabadulnak tőlem és őt választják.
Igen.
- Szóval tudod? - Hát persze.
És továbbra is erre kérsz?
Mindig is veszélyben voltál, és mindig veszélyben leszel.
Valahol valaki mindig azt tervezi, hogy megöl.
- Talán pont itt. - Nagyon vicces.
Vicces?
Épp annyira megerősít, amennyire meggyengít.
És továbbviszi Nagy Péter vérvonalát. Nagy Péterét, a szerelmedét.
És a tiédet.
De főleg az övét, neked.
Mindannyian nyerhetünk vele.
Mindig azt gondolom, hogy velem vagy,
de valójában vele vagy.
Azt hiszem, eleget bizonyítottam, hogy szeretlek.
Kétségbeesetten kérlek, hogy most te tegyél értem valamit.
Az ösztönöm azt súgja, nem.
Sőt, ordítja.
Nem.
Ahogy akarod.
Biztos, hogy egyenes ez a puskacső?
Igen, biztos.
- Pál azt mondta, "halál". - "Kanál." Kanalat mondott.
Talán jobb lenne egy öreg, lassú bika.
Igen. Keressek egy háromlábút?
Kussolj, dagadt!
Miért nem célzol rám? Engem hamarabb eltalálsz.
Próbáljuk meg újra!
- Hurrá! - Igen.
Ó, Pál!
Hurrá, Pál!
Isten választottja.
Akit apu nagyon szeret. Igen!
Szia! Ott a mama, integess neki!
Láttad?
Téged láttalak.
Gondolkodtam rajta.
- Engedélyezem a bikaceremóniát. - Hurrá!
De a felkenést nem.
Nincs jogom eldobni apám örökségét. Hogy magyarázom ezt meg neki?
- Apád halott. - Nem, nem halott.
- Mi vagyunk a jövő. - Úgy érted, te?
Szóval taszítsam el a családomat, hogy ne legyek az utadban?
Apám építtette a szobát és a palotát, amelyben élünk,
abban a városban, amelyet vasakarattal hozott létre.
Ezeréves uralkodás volt a vágya. Miatta van legitim uralkodó.
Azért vagyok legitim uralkodó, mert vállaltam, mert ez a sorsom.
Azért, mert átadtam a trónt.
- Megint a régi nóta? - Igen.
- És mi a helyzet Pállal? - Pálnak itt vagyunk mi.
Hogy magyarázzuk el neki, hogy egy kibaszott senki?
Nem gondolod, hogy kivételesek vagyunk mi ketten?
- Ez természetes. - És hogy a gyerekünk is az lesz.
Túl sokat kérsz tőlem és Páltól.
Azt kérem, hogy válassz minket!
Mi a fasz?
Te hoztad őt ide, te választottad feleségemül.
- Ez a te hibád. - Nem tudtad irányítani.
Mert szeretem! Hiba volt olyat hoznod, akibe beleszeretek.
- Rosszul döntöttél. - Nem az én hibám.
Nagy Péter uralkodott a női felett.
Azt hittem, rád is vetül valami az árnyékából.
Rosszul ítéltelek meg.
Ez kegyetlen volt.
Mindketten itt vagytok! Micsoda véletlen!
- Érsek, kelj fel a földről! - Nem egyezett bele. Elbuktam.
Mi a fenét fog szólni apa?
- Örömmel tippelnék. - Csitt!
Ezért van egy tervem: nyugtató. Amint elalszik, az ajkára kened.
Felszívódik, és mély álomba merül. Éjfélkor Pált felkenjük.
Elhozod a kápolnába, hivatalosan felkenik,
Katalin pedig nem tudja meg, csak amikor muszáj.
Nekem tetszik. Isten közbelépett.
Jó, legyen. Add ide!
Ez titok, amit végig meg kell őrizned.
Jó, jó...
Ez marha megnyugtató: "Jó, jó..."
- Megüthetlek még egyszer! - És Isten azt is feljegyzi.
Hiszek benned, drágám.
Pál cárra!
- Hurrá! - Hurrá!
Hurrá!
- Nagyon finom. - Isteni a méhlepénye.
Olyan az íze, mint a mamámé.
Ez izgalmas lesz, Pál.
Az első lépés a cárrá válásod felé.
Mi van, ha nem is neked való?
Nekem nem volt való.
Mi van, ha csak terhet rakok a válladra?
Fárasztó cipelni Nagy Péter örökségét.
Talán egy jó apának meg kellene óvnia ettől.
Bólints, ha akarod.
Ez értékelhetetlen.
Igazad van. Majd én döntök.
Késik.
Igen.
Csak óvatosan!
- Nemesem! - Cárom!
Gyere ide, hajolj le!
- Köszönöm, uram! - Elmehet.
- Azt hitte, hogy Péter vagy. - Mert jó vagyok.
Annyira gyönyörűek ezek a freskók!
Megpróbálod elterelni a figyelmedet az unokaöcséd gyengeségéről?
Igen. Ezt teszem.
Egyedül Isten irányíthatja a sorsot.
Akkor beszélj vele!
Ez rohadt bizarr.
Egyik percben "Isten választottja",
majd egy állatra szíjazzák, és puskával lőnek rá.
Ez Oroszország.
De hamarosan otthon leszünk. Érzem.
Sajnálom! Tudom, mit jelentett ez számodra.
A szerelem elbírja a sebeket. Én is elbírom az enyémeket.
Ma reggel kiszedtem. A citromvéget.
Akkor alig várom, hogy üdvözöljem a lányodat.
Vagy gyerekek egész hadát, akikből vezetőt választhatsz.
- Grigorij! Félnem kellene? - Egyáltalán nem.
A francba!
Új fegyvert!
Semmi baj.
Bikát elengedni!
Hurrá! Hurrá!
Pugacsov!
Isten szólít téged.
- Te baszol ki velem, vagy én veled? - Egyik sem.
A cárnővel baszunk ki.
Ez tetszik.
Magyar szöveg: Záhonyi Barbara Iyuno