Zapamti, mjehur s vinom je Pavao. Pucanj u glavu znači si spreman.
Jebeno se pomaknuo. -Da, to rade. Trebaš još vježbati.
Ne brini se, Pavle. Zato vježbamo.
VELIKA
JELEN
Dakle, moraju pronaći puno majmuna.
Povijest će mi s pravom oštro suditi zbog majmuna u svakom selu.
Učinili ste što ste morali. Hura! Petar je sigurno sretan.
- On je smislio ideju kad je imao 12. - Naravno da jest. Ubili su Simitza.
- Naravno da jesu. Morali su. - Zašto je dan već nepodnošljiv?
Nije! Prepun je mogućnosti i veselja.
Zaboravite to i fokusirajte se na Pavlovo pomazanje i na jelenji ritual.
- Što je to s jelenom? - Petar Veliki je to izmislio,
kao proslavu Petrova pomazanja. Zabavan način proslave.
Petru se svidjela ideja nastavljanja tradicije.
Zapravo, imam iznenađenje u povodu toga. Pričekajte.
Sranje!
Pavlovo pomazanje, ako možemo proći riječi.
Neke su tradicionalno blagoslivljanje, a onda nastavljam slobodnim govorom.
Loše vijesti? Mogu li pomoći? -Ne. Što si govorio?
Pavlovo pomazanje. -Pavlovo pomazanje! Kakav divan dan! Kušajte ovo.
Ukusno. Što je to? -Kad je Pavao rođen, uzeta je vaša posteljica
i stavljena u bačvu najbolje votke
kako bi se njome nazdravilo na Pavlov posebni dan.
- Popila sam svoju posteljicu? - Da. Slatka i jaka, poput vas.
Malo ima okus kvasca. Pogledajmo govor.
Nadamo se da će mu sunce obasjati čelo kad kažem: "Bog te proglašava vođom."
Učinit ću to dubokim glasom zbog dojma. -Plakat ću, znam to.
U redu. Moram ići u salon Nakaz.
Mislio sam da će Nakaz imati okus budućnosti, ali osjećam okus govna.
Kako se usuđuješ, Voltaire! Carica je najhrabrija i najmudrija
i ona će prevladati! Nisam vas vidjela. Nepromišljeno vas hvalim.
Počeli smo s ubojstvom, završili smo na majmunu.
Ljudi vole majmune.
Usredotočimo se na ono što slijedi Nakazu. Obrazovanje za sve!
Seljani nisu htjeli glasati jer je Crkva rekla da ne smiju.
Nakon razgovora s njima, radije bi bili bičevani nego da čitaju knjige.
- Crkva ih ne pušta na miru. - Ovdje sam, Francuzu.
Mogli bismo imati razuman razgovor o ulozi Crkve u našim životima. Archie?
- Otvorenih srca. - Ženo! Sjajne vijesti!
Usred nečega sam. -Ne može biti važno poput Pavlove prve riječi.
Što?
Sjedili smo na podu i igrali se kad me pogledao i rekao... -Što?
"Pička".
Što? -Pička. Pretpostavljam da će sljedeće reći "lizati". Reci "lizati".
Tko želi čuti sljedeću Pavlovu riječ? -Ne! Prestanite!
Reci to za mamu, Pavle. -Pavle, ne!
- Ostavi ga! -Uzmi ga! - Zbunjen sam. Kako je to loše?
- Ne želim da mu prva riječ bude "pička". - Zašto? Već misli na životne radosti.
Želim da bude obazrivo i dobro dijete koje se vodi razumom, a ne pičkom.
- Ja ga prihvaćam takvog kakav jest. - Naravno. Isti je kao ti! -Hura!
A ti me jebeno voliš, da te podsjetim. -Danas ne!
Poludjela si i živciraš me! Dijete je izgovorilo riječ, ne zna što to znači.
Ali ja znam što znači. Znači da će sljedeće reći "ubojstvo", onda "pizda",
onda "borba noževima", onda "smokva u slanini",
onda "rezanje grkljana". To znači da je isti kao ti!
A ti želiš da ga Bog pomaže da vodi ovu zemlju?
Ne! To se neće dogoditi! -Da se nisi usudila. -Pomazanje se otkazuje.
- Što? -Kao i ludost od jelenjeg rituala. - Sranje! -Neke se granice ne prelaze!
Sudbina mog sina jedna je od njih. Čak i ne prijeti time!
Ne prijetim, nego obećavam. Neću riskirati da postane poput tebe,
a da mu ja dam mogućnost i pravo da zlostavlja građane ove zemlje.
Začepite ili ću rezati grkljane!
Dokazao si poantu. Imaš problem? Uzmi nož, prereži grkljan.
Hajde! Izreži moje glupo srce jer te voljelo.
Došao sam ovamo s dobrim vijestima, a ti si bila grozna žena i loša majka.
Nije mislila ozbiljno. -Naravno da nije. To je bilo veoma... Bože!
Pavao mora biti ozakonjen pred Božjim očima.
Čak i ona mora vidjeti opasnost ako se to ne učini.
Upravo su se posvađali i to im je uzdrmalo dušu i um, to je sve.
- Ako nisi zabrinuta, zašto drhtiš? - O, Bože. Zbilja. Kako čudno!
- Bože dragi! - To me centrira.
U redu, dobro sam. -Moramo ovo sasjeći u korijenu. -Tako je.
Grigore, nećeš vjerovati... Nije li ovo divno?
Bilo je. -Što je? -Između Katarine i Petra izbio je mali rat
i na tren sam pomislila da će biti pokolj. -Što? -Sranje!
Je li dobro? -Bio je ljut kao kad su mu kao djetetu oduzeli ljubimca tigra.
O, Bože! Ručnik.
Bok.
Razmišljaš o bivšem prijatelju? Ne mogu vjerovati da voli jebati ovo.
Voli jebati to. I voli mene.
Ljubav je slijepa, a u tvom slučaju mora biti.
Slomila si mu srce tisuću puta. Valjda jedanput može on tvoje.
- Ne želim nikoga vidjeti. - Moja je uloga dušobrižništvo,
kao i politička gramzivost. Jeste li dobro? -Ne baš.
Jednom sam rekao debeloj majci da je više neću posjećivati
ako vidim da opet jede tortu.
Dok sam to govorio, ljutito sam joj gurnuo jednu u golema usta.
Kog vraga govoriš? -Rekli ste svašta. To su samo riječi, zaborave se.
Ali ljubav ostaje u tijelu. Dva dana poslije pili smo popodnevni čaj
i dopustio sam joj da se prejede do povraćanja. -Archie, odlazi.
Pomazanje se radi zbog Pavla, ne zbog Petra.
Znači, ipak te ovamo ne dovodi dušobrižništvo.
Darovit sam svećenik, mogu raditi dvije stvari odjednom.
Prelazimo na političku gramzivost. Bez pomazanja,
rusko prijestolje prestaje biti nasljedno.
Tradicija koja vas je, iskreno, zadržala na vlasti.
- Nisam naslijedila vlast. - Ljudi smatraju da jeste.
Da se niste udali u obitelj, ne biste više bili na prijestolju.
Glupost! -Obitelj pomazana pred Bogom, inače svaka pizda može oduzeti vlast.
- Riskirate legitimnost vaše vladavine. - Riskiram li legitimnost vladavine
ili moći tvog Boga? -Oboje. Visoki ulozi, zar ne?
Ovo je bilo žestoko! Bio sam na prvoj liniji bojišta i bilo je jednako.
- Bijelo vino i parfe od pačjih jetrica? - Previše sam ljut za... Izgleda ukusno.
Hrani dušu. Koji kurac ona radi? Oduzima prijestolje vlastitom sinu?
- Jebeno "oj", kako kažemo u Švedskoj. - Jeste li dobro? -Ne želim je blatiti.
Ona je čudovište koje mrzi vašeg sina. -Torta od mrkve.
Torta od mrkve za cara? Mrziš ga? -Ne može tako! -Žurio sam se.
Upravo sam čuo. Svi govore o tome. Strast!
Sjećam se kad smo mi bili u braku. Predivno.
- To nije strast. -To je napad. - Ne može vam to učiniti.
Moram nešto učiniti. Napadnimo vreće.
Neću razgovarati s njom dok se ne ispriča.
Hoćete li je pojebati? To obično vodi do razgovora. -Nemojte je jebati.
Slažemo se. -Naravno da ću je pojebati, nisam čudovište.
- Ali nećemo razgovarati. - Gospodo, van! -Tješe me.
I dajemo mu odlično vino. -Još ste ovdje? Rekla sam da izađete.
Jesi li dobro? -Ne baš. Imali smo gadnu svađu. Ne razumijem taj bijes.
Hvala, teta. -Da više nikad nisi tako zgrabio nož pred dvorom.
Htio sam joj nauditi. Bio sam... -Ljutit? -Povrijeđen.
Ne želi da sin bude poput mene, a i dalje me voli. To me zbunjuje.
Da ti pojednostavim. To nema veze s ljubavlju. Tvoji osjećaji nisu važni.
Ljubav nije važna. Važni su samo tvoja obitelj i posao. Učinit ćeš što moraš.
Vrlo si agresivna. -Imaš jedan zadatak kao sin svog oca. Očuvati lozu.
Da. Nije mogla misliti na to.
Sjećam se kako sam igrala badminton u ovoj prostoriji. Gola.
Rabili smo marakuju umjesto loptice. Tvoj je otac udario forhend u mene.
Svidjelo mi se kako se voće raspalo po mom golom tijelu.
Prasnuo je u smijeh, kako je samo on znao.
Pao je na pod. Potrčala sam k njemu
i pogledao me očima koje su grlile i lomile u isto vrijeme i rekao je:
"Čuvaj moju lozu, ljubavi moja." Onda je umro.
Aha.
Neću više ništa reći, poput: "Što nam još treba?"
Razumijem. Razumijem.
Nadao sam se da ćeš biti ovdje i strastveno voditi ljubav.
Mokra od znoja i ozlijeđena. Daj da te pomirišem.
Odjebi! Jesi li vidio svađu? -Da. To otvara još jedna vrata za tebe i nju.
Prema tvojoj brizi, pretpostavljam i za tebe?
Zašto ne bismo svi pobijedili? Bog to želi. -Smiješno.
Ovu bebu mora pomazati Crkva. Na uho joj nježno šapni:
"Nemojmo to oduzeti Pavlu kako bismo napakostili Petru."
I nemojmo Crkvi oduzeti pravo da posvećuje vladare i umanjimo joj moć.
- Znao sam da ćeš shvatiti. - Vidim da ludiš.
Vrijem mješavinom emocija.
Hajde, dođi, pomiriši me.
Vanilija. Neobično. Nadao sam se mošusu.
Zajebavate me? Posvađate se s glupim mužem i dolazite meni?
Samo sam prolazila ovuda. -Lažljivice.
O, zaboga!
Vladarica sam ove divne zemlje jer mi je to bila sudbina.
I jer sam ja to predložila. Uglavnom zato što sam predložila.
Prihvatila sam to jer imam ideje i hrabrosti to učiniti,
a ne zato što čovjek koji predstavlja Boga koji možda ne postoji,
u savezu s jednom plemićkom obitelji, odlučuje da vladar bude beba
koja može postati čudovište. Govorimo o mom sinu kojeg volim, jasno. -Da.
Slažem se. Ovisimo o hiru vladara, a ako je on slijepi div koji pleše,
- osuđeni smo na propast. - Srećom, ovisimo o mom hiru.
- To sam htjela reći sljedeće. - Olakšanje je da si ponovno uz mene.
Uvijek ćemo se slagati protiv vašeg supruga.
Razumijem da ga mrziš. Ne moraš mi to nabijati na nos.
Ni vi vašu ljubav prema njemu meni na nos.
- To bi moglo biti pravilo. - Jer mrzim tu ljubav.
Danas i ja. Ali ona je tu, čak i u bijesu...
Opet ćete govoriti o tome.
Prestanimo s time, onda moja ljubav prema tebi može postojati.
Nedostajali ste mi. Mrzila sam vas, ali nedostajali ste mi.
Carice! Zdravo. Dobro došli. Draga, nisi rekla da ona dolazi.
Maksime. -Zašto upotrebljavate te čaše? Donijet ću kristal. I grickalice?
Pravi ulov.
Ovdje ste! Zabrinula sam se, bila sam u vašim odajama. Dobro ste?
Jesam. Išla sam k Marial. -Divno!
Kad u korijenu ima ljubavi, ona uvijek izraste. -Valjda.
Jako sam ljuta. -Ljudi u ljutnji kažu stvari koje ne misle.
Mislila sam sve, unatoč bijesu.
Ovo je Čoglokovljeva knjiga o znanosti braka. Vrlo moderna, svidjet će vam se.
Vaša je ljubav divlja, katkad i previše. Ovo će pomoći.
Carski brak je posao. Odradite posao ili će biti slomljenih srca,
uništenih života i krvi do koljena.
Zapisujem bilješke.
"Moja žena ne voli da je se prekida tijekom intelektualnih druženja."
Smiješno. -"Koji kurac" moja je reakcija na ono što se tamo dogodilo.
Eskaliralo je. Kao da sam padala s litice i nisam se mogla zaustaviti.
Vjerujem da se iznenadni sukobi dogode u braku.
Otac bi često bacao vaze na majku,
a majka bi mu punila usta staklom kad bi spavao.
Moja bi majka poludjela, kao ja tada.
Pakleni val koji bi pomeo prostoriju i oborio oca s nogu,
a onda bi ga utapala u metaforičkoj vodi dok bi se on pravdao.
Dakle, normalno je. Bračno ludilo u kojem govorimo stvari koje ne mislimo.
Neke sam od njih mislila.
Od moje sestre Angele.
"Gdje je majka? Ne odgovara mi na pisma. Odgovori mi, zabrinuta sam."
U redu. Nezgodno. Mislio sam da je zakopano.
Možda nam se danas nakupila prošlost.
Kao da nam svakog tjedna nešto oteža. -Zaboravimo to, može?
Rekli smo stvari koje nismo mislili, pa što? Samo riječi.
Predlažem da se skinemo i prestanemo govoriti.
Mislila sam ono što sam rekla o pomazanju. Znaj to.
Što to radiš? -Nemam izbora.
Rastavit ćeš nas.
Elizabeta mi je dala knjigu. Mogli bismo pokušati.
Navodno "Znanost braka".
Kakvo je? -A što misliš, Agnes? Kao štakorska bljuvotina.
Nedostaje mi akvavit.
Ne čekaj me.
Idem u tvoj stan. Nađimo se ondje večeras. -Ja... U redu.
Trebaju nam djela, a ne samo riječi. -O, kavijar.
Evo. -Što je to? -Moraš isprati okus laži iz svojih usta.
Pridruži nam se. Tratiš dovitljivost kao ogorčena kuja. -Ne slažem se.
Mislim da je naš posao preispitivati svaku odluku carice. Za državu.
Nije li to poanta? -U dvojbi sam. -Kakvoj?
Želim te slušati, ali želim te slušati dok mi pušiš kurac,
a zbog toga bi teško govorila. To je dvojba.
Kavijar? -Uništila si romantičan trenutak, Georgina.
Stvarno nije. Da si kastriran i fokusiran samo na ideje,
bio bi sjajan, Voltaire. -I tužan, zar ne? Voltaire bez kurca? Ne, ne.
Ostavimo Voltairea da si puši kurac i da promišlja o tome,
a mi idemo nesmetano razgovarati. -Može.
Ova se vježba zove povlačenje užeta.
Na papiriće na užetu napisani su vaši problemi.
Diskutirajte, pokušajte razumjeti drugu osobu
i iskoračite naprijed kad razumijete.
Nadam se da ćete se oboje približiti crti zajedno.
Krenite!
"Katarinina vladavina". -Ne dijeliš moju želju da se zemlja promijeni.
Jer je to ludo. Genijalno, ali ludo. A ne slušaš moje savjete.
Voljela bih da pročitaš sva Diderotova djela
jer bez toga ne možeš shvatiti mene i to što pokušavam.
Koliko ih ima? -47, ne računajući pamflete s komentarima.
47? Jesi li poludjela? -Ne možeš pročitati knjigu? Samo jedeš i loviš.
Oslobodi se u šumi i lovit ću i lizati tebe cijeli dan.
- Skrećete s teme! -Da? -Arkadij. - Znanost braka začudo je zabavna.
Gubiš. -Ne, ti gubiš.
- Mislim da to nije poanta. - To je jebeno hvaljenje.
Par mora ostati u balansu. Ostanite povezani dok vas gađamo loptama.
Čuvam te. Uvijek. -Znam.
Oprostite. -Sve možemo podnijeti. Pogledaj me i reci da nije tako.
Sad vjerujem, ako smo samo u sadašnjosti. Ali prošlost i ljudi...
Jebote! -Oprostite, piše da se snaga postupno pojačava. -Gdje?
Negdje. -To je bila samo svađa koja je izmaknula kontroli.
- Pretvarajmo se da se nije dogodila. - Amnezija je tajna sretnog braka?
Sranje! Sljedeća bačena loptica bit će iz Arkadijevih gaća.
U svađama je najbolje upotrebljavati izjavu "ti uvijek".
Na primjer: "Ti uvijek radiš to i mrzim to kod tebe."
Uvijek ideš na posao i mrzim to kod tebe. -Sjajno! -Hvala.
- Spašavam Rusiju. - Ne, morate reći:
"Prihvaćam to što govoriš, grozna sam, voli me svejedno."
Neću to govoriti. -Ako ne kažete, udarit ću vas šakom u zatiljak.
A ja moram pojebati Petra dok vi gledate. -Ne piše to.
Piše da se smije improvizirati.
U redu. Prihvaćam da sam grozna
i stavljam spašavanje Rusije od svega što si joj učinio ispred tebe.
Svejedno me prihvati. -Prihvaćam.
Ti uvijek ubijaš što god želiš, loviš, jedeš i jebeš kad god želiš
i radiš što god želiš. Mrzim to kod tebe.
Prihvaćam da organiziram svoj život na sjajan i zabavan način.
Svejedno me prihvati. -Smiješno.
Jezivo, ali mi sad trebamo iznijeti mišljenje. -Vas dvoje?
Ti si hedonist s velikim kurcem, a ti si ukočena kuja udana za posao.
- Osuđeni ste na propast. - Pogrešno. Arkadij, što ti misliš?
Mislim da ste oboje iznimni ljudi i to otežava stvari.
Živite na rubu, a svaki je rub oštar. Ranjavate jedno drugo jer ste svoji.
Zato morate naći način da prihvatite da će biti rana
ili da ćete morati pristajati na kompromis zbog druge osobe.
- Jebote, Arkadij. -Doista. - Pronicljiv sam, znate.
Istina. Ima jebeno dobro oko.
Petre, donio sam vam fazana na dar. I 11 boca rosea, 46 kamenica
i rekao sam kuharu da napravi kolačiće punjene dinjom.
Htio sam predložiti badminton, ali vi radite nešto. -Gotovi smo.
Imam posla. -Ostani igrati se. Stalno unapređuješ Rusiju.
- Zabavimo se. -Zabavimo? - To je šesto poglavlje.
Pokušajmo. -Trebamo četvero. Da zovem George?
- Ili možemo nas šestero. - Hugo. -Mislim da je umro.
I ja sam to čuo. Možemo ostati. Ja i Tatjana?
Ne, Grigore. Pozovi Marial. Hvala vam, vas dvoje. Možete ići. Četvero.
- Nevjerojatno. - Marial? -Marial.
Rekla je: "Pozovi Marial." Nisam mogao vjerovati.
- Jednom kad me zavoliš... - Naravno, slažem se.
Tako si sretan. -Nas četvero zajedno, prijatelji. Jebeno sjajno!
- A Hugo može odjebati. - Drago mi je da je zbog mene.
Sretan sam zbog tebe. Nemoj ovo zajebati. -Neću.
- Mrziš ga. Skrivaj to. - Vrlo dobro glumim.
- Onaj orgazam jučer. - Bio je stvaran. -Je li?
To je bilo dobro. Gotovo sam ti povjerovao. Zavoljet ćeš ga.
- Svi smo ga zavoljeli. - Svi ste. To me gotovo uvjerilo.
Zdravo. -Zdravo. -Jedno pravilo. Ne možeš govoriti ružno o njemu.
Smijem to pomisliti. -Ako moraš, ali dogovorile smo se o govorenju. -Jasno.
Napunio sam ti čašu dopola, da ne prolijemo. -Ali možemo se opiti.
Do kraja igre moramo.
- Koju ćete stranu? - Igrat ću s vama.
Agnes. Nadao sam se da se nisi skinula kako bih poderao odjeću s tebe.
Prvo ovo.
- Igrat ćemo ratnu igru. -Što? - Ja sam Švedska, ti si Rusija.
Ovo je bitka kad je nastupilo primirje. Misliš da bi pobijedio?
Znam da bih. -Ja znam koji je bio naš plan. Saznajmo.
Možda sam se zaljubio. -Uvrijedila bih se da nisi. Počnimo. -Bože!
- Gledaj loptice. -Ne mogu ih ne gledati. - Koketiraš s vlastitim mužem?
Upotrebljavam njegovu samodopadnost protiv njega. Jedan - nula. -Genijalno.
Sranje! Natjecateljskog sam duha. -I dosad vrlo loša.
Hej, odbij od moje partnerice i serviraj.
Dobro si? -Da.
Opa! Dva - jedan.
- Marial, približi se. - Znam gdje treba stajati.
Nemoj.
Sranje! -Tri - jedan. -Oči na lopticu. -Znam igrati.
Zbunilo me promašivanje.
Onda izvršavamo bočni protunapad.
Ali okrenuo sam vas, pa više nije zboka. Gledaš tisuće mojih ljudi u oči.
Ljuti su, nabijenih pušaka i dignutih kuraca. -Sranje! Onda se povlačimo...
Na grebenu sam! Iznad doline povlačenja u... Ha!
I to je to! Znaš kamo sljedeće marširam?
U Stockholm. -Pobjeđujem! Znao sam da hoću.
Pa, možda i bi. Očito nikad nećeš saznati.
A sad sam u Stockholmu. Jesi li ti ratni plijen?
Dolazi ovamo. Na sve četiri.
Pomiriši me i glasaj se kao bizon.
Koliko god željela to, ne mogu te pojebati. Udana sam. -Ne, ali...
Ali znaj da gorim od želje. To je slatka muka koju moramo izdržati. -Ne.
Ja umirem.
Očajnički želim ovo prije nego što umrem. -I Švedska je željela. -Da.
Grozno je umrijeti s toliko nepojebanih i neosvojenih stvari.
Srce mi puca zbog tebe.
Trebao bih sjediti i pouzdati se da će Petar ovo riješiti?
- Ponovit ću radi efekta. Petar? - Darovit je za to da ga ona voli.
A ako i, mogu ovo slobodno reći, kad ne uspije,
što onda? -Archie, kad se ti i ja udružimo protiv nekoga, tko pobjeđuje?
Istina. Ali shvati,
ovo je, kako da se izrazim, jebeno bitna stvar.
Pokušao sam biti u skladu s njom, ali ona se ne trudi biti u skladu sa mnom.
U jednom ćeš trenutku čuti zvuk pucanja, to ću ja podivljati.
Vrlo si uzrujan. Da te naučim ptičjim zvukovima?
Došao sam te uzeti. Očito nije dobar trenutak.
Katkad ti zavidim. -Zbilja? Ja tebi nikad ne zavidim.
Iako mi se katkad sviđaju tvoje kape.
Mogla bi pitati Vinodela da se vrati. Volim gledati.
Još gledaš? Kad ćeš se prepustiti, Archie?
To je zvuk pucanja koji bih voljela čuti.
Ovaj jebeni fazan! -To je zbog načina na koji ih upucam. -Puškom?
Nevjerojatno. Sjedimo za stolom, uživamo u fazanu i oprostu.
Čak su Marial i bezbroj njezinih izdaja uključeni.
- Moje jebene izdaje? -Za Marial. - Svaka je ljubav komplicirana.
Katkad je ljubav nerazumljiva drugima. Nekomu čudovište...
- Pucam im u vrat. - Što? -Fazanima.
Da metak ne uđe u prsa. Kad se peče na tavi, meso ostane svilenkasto.
- Sjajno. -Svilenkasto. Bravo, dragi. - Draga si prema drugom čovjeku?
Sporadično. -Nevjerojatan prizor. Zaljubljena si?
Vidjeti vas zaljubljenu isto je čudesan prizor. -Pazi.
Za Grigora i Marial. -Za Katarinu i budućnost Rusije.
- I za Petra i Katarinu. - Živjeli! -Živjeli! -Živjeli!
Katarina je danas dobila pismo od sestre.
Neobična i možda opasna tema za večeru, mužu.
- Bože, što je rekla? "Gdje je mama?" - Marial, uzmi hranu i polako žvači.
Razmišljao sam o tome kako da odgovorimo. Napisao sam pismo. U glavi.
Što? -"Draga šogorice, ne znaš me, ali ja sam bivši ruski vladar,
oženjen i lud za novom vladaricom, tvojom sestrom Katarinom.
Što se tiče zdravlja tvoje majke, doći ćemo do toga." -Dobar početak.
Zbilja ovo radiš? -Da. Nećeš biti sama u ovome.
Počinjem snažno. "Ljubav je gadna.
Vjeruj gadu koji često ne misli glavom. Ljubav tvoje majke, na primjer.
Došla je i vidjela kako joj je kći postala toliko moćna vladarica
da to nije mogla podnijeti, pa ju je htjela ugušiti, kao i našu ljubav.
I na dvije i pol minute, uključujući predigru, pomogao sam joj.
Tvoja je majka mrtva. Ne žalim zbog njezine smrti,
ali žalim zbog okolnosti. Da mogu vratiti vrijeme, ne bih ju jebao."
Samo bih je bacio kroz jebeni prozor. -U redu.
"Jer došla nas je uništiti, a naša se ljubav ne može uništiti.
Tvoja je sestra osvetila tvoju majku i ubola me pet puta.
Svaki je ubod bio zaslužen, a dok sam je gledao kako me ubada,
pomisao da bi mogla živjeti bez mene strašno me rastužila.
Njezin bolni pogled bio je još gori.
Užas da bih zauvijek napustio nju i Pavla bio je najgori.
Nekako sam preživio. Naša je ljubav divlja.
Ona je sunce, gori u nama, katkad se čini da će nas uništiti,
ali to se nikad ne dogodi. Srdačno, tvoj šogor Petar.
P. S. Posjeti nas, najljepše je u proljeće."
- Što mislite? - Začuđuješ me. -I ti mene.
- Mene također. - Jeste li jebeno...
Kušali ovo od svinjetine? Sjajno je.
U Francuskoj sam otkrila dvije sjajne stvari. Prosvjetiteljstvo i French 75.
- Ja sam ondje otkrila oralni seks. - Pružanje ili primanje? -Oboje.
Kakva zemlja! -"Tres bien." Hvala ti što pomažeš.
Za žene i ideje. Ti slabi, lajavi intelektualci.
Nadala sam se vatri. -Na njezinoj si strani? Nitko ne zna. Misteriozna si.
Nisam. Francuska me zauvijek promijenila.
Bojim se da Voltaire i ostali samo govore. Carica treba da budemo divlji.
S idejama, s pritiskom, s našim djelovanjem, ako treba.
Slažem se. Ovo je snažno. -Kao i mi.
Trebam prijateljicu koja vjeruje u to što radim. -Uz ovakva pića, imaš je.
Kakva jebena noć. Bilo je tako dobro, svi mi opet zajedno.
- Šališ se? -Što? Svidio ti se. - On je jebeno čudovište.
Netko ga mora ubiti kako biste se oslobodili njegove čarolije.
- Opa. Zbilja sam mislio da se zabavljaš. - Krivo si mislio. Poput orgazma.
Prilično sam siguran da smo upravo napravili novu bebu.
Možda.
Pavle! -Rekli ste da ga dovedem ako kaže nešto novo.
- Što je rekao? -Bojim se pitati. - Ne želim uništiti iznenađenje.
Slatkiš. -Što si rekao, Pavle?
Nadam se da je "prosvjetiteljstvo", kako bismo se mama i ja uravnotežili.
Ne želim uništiti trenutak, ali ne možeš mu to oduzeti. Razmisli.
U redu. Hoću.
Knjiga. -Je li on upravo rekao "knjiga"? -Mislim da jest.
Savršeno. -Hej! Vježbajmo! Vježbajmo jelenji ritual.
Gluho je doba noći. -Mrtvi smo, morate uspjeti ili će Pavlova glava...
- Pogledajte ga. Petar Veliki. - Velementove, jesi li dobro?
Uvijek je bio tu. Nedostajete mi. -Velementove, idi kući.
Trebali bismo odati počast ovom čovjeku. Malom Pavlu.
Pogledajte ga. Vladajuća se obitelj mazi. Kakav će to biti dan!
Drago mi je da ću to doživjeti. Uglavnom, vježbajmo!
- Odvest ću ga kući. - Vidjeti njegovo pomazanje,
znajući kako je vaš otac plakao na dan vašeg pomazanja. -Je li?
Kao beba. Beba. Natjerao me da ga nekoliko puta pljusnem kako bi prestao.
Da.
Obnovile ste prijateljstvo. -Kako ti znaš? -Cijeli dvor bruji o tome.
- Ponosim se tobom. - Kako ste se ti i Petar slagali?
Draža mi je Pugačovljeva verzija. -Što? -On živi dolje.
Katkad se vratim starom životu. Taj je tip jebeno smiješan.
Savršeno imitira Petra. Zlo i šarm spojeni u jedno.
Zbilja? Zanimljivo. Spomenula si večerašnje pomazanje?
Nisam, ali ona će popustiti. Ona će popuštati, a on navaljivati.
- On zna točno što treba reći. - Rođen je da dobije što želi.
Odlična vijest. Pridruži se meni i Maksimu u portu. -I piću i igri.
- Ne, iscrpljena sam. Laku noć. - Žene. Tako su osjetljive.
- Toliko noćnih posjetitelja. - Nemojte popustiti.
Neću. -Glas vam popušta dok to govorite.
Ne ostavljajte Rusiju u rukama... -On je moja polovica.
Prva riječ bila mu je "pička". -Imaš pravo. Ali druga mu je bila "knjiga".
- Kako manipulira vama, vi to ne vidite. - Nemoj. Imale smo pravila, Marial.
Volim vas previše da bih slijedila pravila.
Nemojte popustiti.
Kakav divan prizor. Vidim da si uspio? -Sigurno ću.
- Znači, još nisi? - Još nisam. Ali hoću.
- Nisi odradio svoj posao. - Ne gnjavi me. Pomirio sam nas,
uskoro ću je najnježnije pogurnuti, a ona će pasti. -Nema vremena!
Znat ću kada dođe pravi trenutak. Obiteljska loza ovisi o mom instinktu.
- Budi sigurna da ću uspjeti. - U redu. Onda ću se opustiti.
'Jutro! -'Jutro. -Čujem da ste se pomirili s mužem.
- Tako se strastveno volite. - Da. -Gledam Pavla i mislim:
- "Kako da ne bude nevjerojatan?" - Očito i nespretno od tebe.
Važno je. Nije mi svejedno zbog pogreške koju biste mogli učiniti.
- Također, blago prijeteće. - Prestat ću, vi počnite.
Ne mogu prihvatiti ideale meritokracije,
a onda pustiti Crkvu da kaže kako je Bog izabrao mog sina za vladara,
neovisno o tome je li stvoren za to ili ne. -Uživala sam u govoru,
ali ne zato. -Jest zato. A što da imam kćer?
To je nemoguće kad imate limun u pizdi.
Ne znam o čemu govoriš. Što to...
Koji kurac radiš? -Mirišem limun. -Miči se od mene!
Izvadit ću ga ako ne priznate!
Da, u redu! Isuse!
Previše sam zaposlena da bih imala još jednu bebu, to je sve.
Češće mi govorite istinu.
Pusti me. Glupost je pomazivati Pavla.
Trebala bi to shvatiti. To ga čini izborom za druge.
Riješite se mene, izaberite njega. -Da? -Znaš to? -Naravno.
I dalje želiš da to učinim? -Uvijek ste bili ugroženi i uvijek ćete biti.
Ljudi vas upravo sada negdje planiraju ubiti. -Možda i ovdje.
Duhovito. -Je li?
- To vas ojačava koliko vas i oslabljuje. - I čuva lozu Petra Velikog.
- Tvoje velike ljubavi. -I vas. - Ali uglavnom njega. Za tebe.
To može funkcionirati za sve nas.
Uvijek mislim da sve radiš za mene, ali zapravo radiš za njega.
Mislim da sam vam dokazala svoju ljubav.
Očajnički od vas tražim da učinite nešto za mene.
Instinkt mi govori "ne". On vrišti. Ne.
Kako želite.
Jesmo li sigurni da je cijev ove puške ravna? -Sigurni smo.
Mislim da je rekao "mrtvac". -Rekao je "prdac".
- Možda nam treba stariji, sporiji jelen. - I jest. Da pronađem tronogog?
Odjebi, debeli. -Upucajte mene, ja sam bliže. -Jednostavno ponovimo.
Hura! -Da.
Bog ga je izabrao! A tatica ga voli. Da!
Zdravo, mama. Mahni joj.
Jesi li vidjela to? -Vidjela sam tebe. Razmislila sam.
Dopustit ću jelenji ritual. -Hura!
Ali ne pomazanje. -Nemam pravo odbaciti očevo nasljeđe.
- Kako da mu to objasnim? - Mrtav je. -Nije. -Mi smo budućnost.
Misliš, ti? Moram odbaciti obitelj kako ti ne bi smetala?
Otac je izgradio sobu i palaču u kojima živimo,
u gradu koji je izgradio čeličnom voljom. Želio je tisućljetnu vladavinu.
Na vlasti si zbog njega. -Na vlasti sam jer sam to zgrabila, to mi je sudbina.
- Ne, nego zato što sam ti to dao. - Opet smo na tome? -Da. A što s Pavlom?
Pavao će imati nas. -Kako da mu objasnim da je nitko?
Ne misliš li da smo ti i ja iznimni? -Naravno.
I da će nam dijete vjerojatno biti slično. -Previše tražiš.
- Od mene, od Pavla. - Molim te da izabereš nas.
Koji kurac? -Jebeno si je doveo ovamo, izabrao si je za ženu. Ti si kriv.
Niste je mogli kontrolirati. -Jer je volim!
Nisi smio dovesti nekog koga ću voljeti. Nemar.
Nisam ja kriv. Petar Veliki vladao je svojim ženama,
mislio sam da ćete biti takvi. Kriva procjena.
To je bilo okrutno.
Obojica ste ovdje, sjajno. Archie, diži se.
Nije pristala. Nisam uspio. Jebote, što će tata reći?
Mogu pogađati. -Tiho. Zato imam plan. Sedativ.
Kapni joj ga na usne kad zaspi. Upit će se i duboko će zaspati.
U ponoć će Pavao biti proglašen. Dovedi ga u kapelicu,
službeno će ga pomazati, a ona neće saznati sve dok ne zatreba.
- Sviđa mi se. Bog se umiješao. - Jebiga. Daj mi to.
To je tajna koju moraš čuvati dok se ne završi.
U redu, u redu. -To je baš ohrabrujuće. -Ponovno ću te udariti.
A Bog će vam to zapamtiti. Ponovno.
Vjerujem u tebe, dušo. Za cara Pavla.
Živjeli! -Živjeli! -Živjeli!
Odlično je. -Posteljica joj je božanstvena. -Ima okus kao mamina.
Ovo je uzbudljivo, Pavle. Tvoj prvi korak prema carevanju.
Što ako to nije za tebe? Nije bilo za mene.
Što ako te samo opterećujem? Nije lako nositi teret Petra Velikog.
Možda bi te dobar otac trebao zaštititi od toga.
Kimni ako to želiš.
Ne mogu razabrati. Imaš pravo. Ja ću odlučiti.
Kasni. -Aha.
- Gledaj, gledaj. Plemiću. - Care. -Dođi. Sagni se.
Hvala, gospodine. -Možeš ići.
- Zapravo je mislio da si ti on. - Dobar sam u svom poslu.
Ove su freske prekrasne.
Pokušavaš si odvratiti pozornost od slabosti svoga nećaka?
- Da, zapravo pokušavam. - Samo Bog kontrolira sudbinu.
Onda mu reci nešto.
Ovo je jebeno bizarno. U jednom trenu govori: "Izabrao ga je Bog",
a sad ga veže za divlju životinju i puca po njemu.
Ovo je Rusija. Uskoro ćemo doći kući. Osjećam to.
- Žao mi je. Znam što ti je to značilo. - Ljubav katkad boli. Izdržat ću.
- Jutros sam izvadila limun. - Veselim se upoznati vašu kćer.
Ili šansu za mnoštvom djece među kojom ćemo birati vladara.
Grigore. Trebam li biti nervozna? -Nimalo. -Sranje!
Nova puška. U redu je.
Pustite jelena!
Pugačove. Bog te pozvao.
Ja jebem tebe ili ti mene? -Nijedno od toga. Sjebat ćemo caricu. -Super.
MEDIATRANSLATIONS