Не забравяй - на корема му ще бъде Павел.
Целите се в главата.
- Помръдна се! - Да, често го правят.
Трябват ви още тренировки.
Спокойно, Павел! Затова тренираме.
В Е Л И К А Донякъде истинска история
Елен
Наложи се да намерят много маймуни.
Историята ще ме съди жестоко
за тази проклета идея за маймуна във всяко село.
Направихте каквото трябва. Ура!
Петър трябва да е доволен. Идеята му хрумна още на 12 г.
Разбира се...
- Убиха Симиц. - Разбира се.
- Налагаше се. - Защо денят вече е непоносим?
Не е вярно! Изпълнен е с възможности и радост.
Загърбете проблемите и се концентрирайте
върху ръкополагането на Пол и ритуала с елена.
Какъв е този ритуал?
Петър Велики го измисли в чест на сина си.
Забавен начин за отпразнуване.
Петър искаше да продължи тази традиция.
Всъщност имам една изненада.
По дяволите!
Ръкополагането на Павел. Трябва да преговорим думите.
Някои от тях са традиционни молитви,
а след това ще кажа няколко думи.
Лоши новини? Мога ли да помогна?
Не.
- Какво казвахте? - Ръкополагането на Павел.
Ръкополагането на Павел. Какъв ден само!
Опитайте това.
Много е вкусно! Какво е?
Когато Павел се роди,
взехме плацента и я сложихме в бидон с най-добрата водка,
за да вдигнем тост с нея в края на ритуала.
- Пих от плацентата си? - Да.
- Сладка и силна като вас. - Малко е киселичка.
Да се върнем към думите.
Надяваме се да го огрее слънце, докато казвам:
"Вие сте богопомазан да водите".
Правя го с баритон за по-добър ефект.
Сигурна съм, че ще плача.
Добре. Отивам в салона за "Наказ".
Мислех си, че "Наказ" ще има вкус на бъдеще,
но се оказа пълна глупост.
Как смеете, Волтер?!
Нашата императрица е смела и ще възтържествува.
О, не видях, че влизате.
Колко неловко. Тъкмо ви хвалех.
Започнахме с убийство и завършихме с маймуни.
- Хората харесват маймуните. - Ура!
Да обсъдим какво следва.
Образование за всички.
Селяните отказаха да гласуват, защото Църквата не им позволи.
Говорихме с тях.
Предпочитат да ги бият с камшик, отколкото да четат книги.
Църквата се е вкопчила в тях като демон.
Слушам те, французино!
Предлагам да проведем разумна дискусия
за ролята на Църквата в живота ни, архи.
Отворете сърцата си.
Съпруго!
- Страхотни новини. - В момента съм заета.
Дано не е с нещо по-важно от първата дума на Павел.
Какво?
Седеше на пода и си играеше,
когато изведнъж вдигна поглед, впери се самодоволно в мен и каза...
Какво?
"Котенце."
- Какво?! - Котенце.
Очаквам следващата му дума да бъде "лизане".
Кажи "лизане", Пол. Кой иска да чуе втората му дома?
- Не, спри! - Не, кажи го на мама, Павел.
Павел, не!
- Остави го. - Отведи го!
Объркан съм.
Защо това да е нещо лошо?
Не искам първата му дума да бъде "котенце".
Защо не? Знае кои са хубавите неща в живота.
Искам да бъде възпитано и мило дете,
водено от разума и любовта, а не от котенца!
Е, аз го приемам такъв, какъвто е.
Разбира се! Нали прилича на теб.
Ура!
И нека ти напомня, че ти ме обичаш.
Не и днес!
Станала си неконтролируема и това е много изнервящо.
Той е просто дете. Не осъзнава какво говори.
Но аз знам какво говори.
Следващите му думи ще бъдат "убийство",
"вагина" и "бой с ножове".
Ще последват "смокиня със свинско" и "прережи му гърлото".
Това значи, че прилича на теб.
И искаш да бъде ръкоположен и да води страната?!
- Не, това няма да стане. - Да не си посмяла!
- Няма да има ръкополагане. - Какво?!
Също и онази глупост с елена.
По дяволите!
Всичко си има граници. Говорим за съдбата на сина ми!
Да не си посмяла да ме заплашиш!
Не те заплашвам. Обещавам ти го.
Няма да рискувам да прилича на теб
и да му дам шанса и правото
да малтретира народа ни.
Млъквайте, или започвам да режа гърла!
Да, разбрахме. Като има проблем, режеш гърла.
Хайде, направи го.
Убий ме, задето съм толкова глупава да те обичам!
Дойдох с щастливи новини,
а ти показа, че си ужасна съпруга и още по-ужасна майка.
- Не може да го мисли. - Разбира се.
Това е много крайно.
Павел трябва да бъде легитимиран в очите на Бог.
Дори тя трябва да осъзнава колко сериозно е това.
Просто се скараха. Ще им мине.
Ако не се тревожите, защо треперите?
Боже, наистина. Много странно.
Боже мой!
Така успявам да се пренастроя.
Вече съм добре.
- Трябва да потушим страстите. - Да.
Григорий, няма да...
Много сладко!
- Беше. - Какво има?
Екатерина и Петър се скараха
и за момент помислих, че ще има кръвопролития.
- Какво? - Той добре ли е?
Изглеждаше ядосан, колкото като му взеха тигъра като дете.
Боже! Кърпа!
Довиждане.
Мислиш за бившата си приятелка ли?
Не мога да повярвам, че му харесва да те чука.
Направо го обожава.
Обожава и мен.
Любовта е сляпа. В твоя случай това е за хубаво.
Разби сърцето му хиляди пъти.
Заслужаваш да ти го причини поне веднъж.
Не искам да виждам никого.
Освен политически съветник аз все пак съм и духовно лице.
- Добре ли си? - Не.
Веднъж казах на дебелата си майка, че няма да я посещавам повече,
ако пак я видя да яде торта.
И малко след това гневно вкарах една в огромната й уста.
- Какви ги говорите? - Хората казват много неща.
Но всичко отминава. Остава само любовта.
Два дена по-късно пихме заедно чай и я гледах как повръща от преяждане.
- Архи, разкарайте се! - Ръкополагането е за Павел.
Очевидно не точно свещеническите напътствия са ви довели тук.
Аз съм талантлив свещеник. Мога да върша две неща едновременно.
Превключвам на политически съветник.
Без ръкополагането руският трон ще спре да бъде наследствен.
Това е традиция, благодарение на която сте на власт.
- Не съм на трона по наследство. - За хората е така.
Ако не се бяхте омъжили,
- нямаше да сте още на трона. - Глупости!
Бог трябва да ръкоположи наследника.
Иначе всеки може да седне на трона.
Рискувате законността на управлението ви.
Рискувам законността на трона ми или репутацията на бога ви?
И двете.
Залогът е висок, не мислите ли?
По дяволите! Това беше зрелищно.
Сякаш бях на първи ред във война.
- Вино и патешки дроб? - Не, твърде съм ядосан, за да...
- Изглежда добре. - За успокоение на душата.
Какво си мисли, че прави?
Опитва се да вземе трона от собствения ви син.
"Ойх", както казваме на шведски.
- Добре ли сте? - Не искам да говоря лошо за нея.
- Но е чудовище и мрази сина ви. - Нося морковена торта.
Морковена торта за император?! Толкова ли го мразиш?
- Няма начин! - Бързах.
Всички говорят за случилото се.
Спомням си тази страст от времето, когато се ожених.
- Прекрасно. - Това не е страст!
- Това е нападение. - Не може да ви го причини.
Трябва да направя нещо. Да се ударим в торбите.
Няма да говоря с нея, докато не ми се извини.
А ще я чукате ли?
- Чукането води до разговори. - Не я чукайте!
Съгласен съм.
Разбира се, че ще я чукам. Да не съм чудовище?
- Но без приказки! - Господа, вън!
- Момчетата ми донесоха успокоение. - И вино.
Още ли сте тук? Казах ви да се махате.
- Добре ли сте? - Не.
Ударих се по-силно от очакваното.
Не разбирам този гняв.
Благодаря ти, лельо.
Никога не вдигайте нож пред погледа на придворните.
- Исках да я намушкам. Бях... - Ядосан?
Наранен.
Не иска синът ми да е като мен, а ме обича.
В това няма логика.
Нека опростя нещата.
Това няма нищо общо с любовта.
Чувствата и любовта ви нямат значение.
Важни са само семейството и работата ви.
Твърде агресивна си.
Имате една задача - да запазите трона в семейството.
Да, но не може да е говорила сериозно.
Помня как играех бадминтон в тази стая.
Бях гола и използвах нар вместо перце.
Баща ви ме уцели с един и много ми хареса.
Болката от спукването на плода върху голата ми плът.
Започна да се смее бурно, както само той умееше.
Падна на пода. Отидох при него...
Погледна ме с онзи поглед, който те омагьосваше и прекършваше,
и каза: "Запази трона, любима".
След това умря.
Да.
Няма нужда да казвам нищо друго.
Разбрах.
Надявах се, че си тук и си се отдала на ласки.
Цялата потна и натъртена от страст.
Дай да те помириша!
Разкарай се! Видя ли скандала?
Да, и мисля, че това ти отваря вратичка.
Сигурна съм, че ти вече си се възползвал.
Защо да не спечелим всички? Така би искал Бог.
Забавно.
Бебето трябва да бъде ръкоположено.
Бъди мила и й кажи,
че не бива да наказва Павел за грешките на Петър.
И да не отнемаме властта на Църквата и да не подкопаваме репутацията й.
Знаех си, че ще ме разбереш.
Пълен си с емоции.
Усещам как врат и кипят в теб.
Хайде, давай. Помириши.
Ванилия.
Колко странно!
Надявах се на нещо с мускус.
Шегувате ли се?!
Скарахте се с глупавия си съпруг и идвате при мен?!
- Просто минавах наблизо. - Лъжкиня.
За бога...
Аз съм на трона, защото такава беше съдбата ми.
И защото го предложих. Най-вече защото го предложих.
Приех го, защото имам смелостта и желанието да върша това,
а не защото мъж с голяма шапка, който е тук от името на Бог,
какъвто не се знае дали съществува, в съюзничество със знатно семейство
решава, че съдбата на хората е в ръцете на бебе,
което може да стане чудовище.
Държа да отбележа, че говорим за сина ми, когото много обичам.
Да, така е. Зависими сме от водача си
и ако водачът ни е глупак, сме загубени.
- За щастие, аз съм водачът. - Точно така.
Радвам се, че сте отново на моя страна.
Винаги ще бъда готова да съм срещу съпруга ви.
Знам, че го мразите.
Но няма нужда да ми го навирате в лицето.
А вие не навирайте в лицето ми своята любов към него.
Така да бъде.
Защото я мразя...
Проклетата любов.
Днес и аз я мразя.
- Но я усещам дори в гнева си... - Пак ще говорите за нея.
Да сложим граници
и да се концентрираме върху любовта ми към вас.
Липсвахте ми.
Мразех ви,
но ми липсвахте.
Императрице, добре дошли!
Скъпа, не каза, че тя ще идва.
Максим.
Защо използвате тези чаши? Ще донеса кристала.
Страхотен е!
Ето ви и вас.
Бях много притеснена.
Бях в апартамента ви. Добре ли сте?
Да.
- Бях при Маря. - Чудесно.
Любовта никога не умира.
Предполагам, че е така. Много съм ядосана.
Понякога казваме неща, които не мислим.
Мисля всяка дума.
Ето книга за науката на брака от Чоглакова.
Много е съвременна. Ще ви хареса.
Понякога любовта ви завладява. Това ще ви помогне.
Кралският брак е сериозна работа.
Ако не си вършите работата, ще има разбити сърца и кръв по пода.
Пиша бележки на себе си.
"Съпругата ми не обича прекъсване по време на интелектуални речи."
Забавно.
Какво беше това?! Би ли ми обяснила?
Нещата се объркаха.
Сякаш падах от скала и ставаше все по-напечено.
Да, случва се във всеки брак.
Баща ми често хвърляше урни по майка ми,
а тя пълнете устата му със счупени стъкла, докато спеше.
Майка ми се отприщваше изневиделица. Нещо като мен по-рано.
Беше като гореща вълна, която повличаше татко
и сякаш го държеше под водата,
докато се опитваше да намери оправдания.
Значи е нещо нормално.
Моментна брачна лудост, която ще остане в миналото.
Наистина мисля част от нещата.
От сестра ми Ангела.
"Къде е мама?
Не отговаря на писмата ми. Моля те, отговори ми. Тревожа се."
Да... Много неприятно. Мислех, че сме забравили за това.
Явно днес се върнахме към миналото.
Всяка седмица се появява нов проблем.
Да забравим всичко това.
Казахме неща, които не мислим и такива, които мислим. И какво?
Да се съблечем и да спрем с приказките.
Наистина мисля онова, което казах за ръкополагането.
Какво правиш?
Нямам избор.
Ще ни разделиш.
Елисавета ми даде книга.
Може да я пробваме.
Науката на брака.
Как е?
Как мислиш, Агнес?
Все едно плъх е повърнал кръв в чаша.
Аквавитът ми липсва.
Не ме чакай.
Отивам в апартамента ви. Да се срещнем там довечера.
Аз...
Да.
Трябват действия, не само думи.
Палачинки!
- Ето. - Какво е това?
Давам ти го да измиеш вкуса от лъжите по устата ти.
Трябва да дойдеш при нас. Така остроумието ти се похабява.
Не съм съгласна.
Нашата задача е да предизвикаме императрицата
за доброто на страната.
- Това не е ли... - Разкъсан съм.
Защо?
Искам да продължавам да слушам, но искам да ми налапаш пениса,
а това ще ти попречи да говориш. Объркващо е.
Блини?
Прекъсна магически момент.
Не, не е.
Представям си те, ако беше кастриран и се вслушваше в идеите.
Щеше да си страхотен.
Би било тъжно да нямам пенис.
Е, да оставим Волтер да си лапа собствената мъжественост,
- а ние да отидем да си поговорим. - С удоволствие.
- Това се наръча дърпане на въже. - Дърпане на въже.
На въжетата са закачени проблеми.
Всеки изказва гледната си точка
и другия се опитва да погледне през неговите очи.
Надяваме се, че ще видите достатъчно, за да се съберете.
Давайте!
Царуването на Екатерина.
Ти не искаш да промениш страната.
Защото това е лудост.
Гениално, но лудо. А и не ме слушаш.
Искам да прочетеш книгите на Дидро,
защото без тях няма да знаеш каква е целта ми.
Колко са?
47 без памфлетите.
47?! Ти луда ли си? Луда ли е?
По цял ден само ядеш и ходиш на лов. Една книга ли не можеш да прочетеш?
Отиди в гората и ще ловувам и ще ям теб по цял ден.
- Това не е по темата. - Дали?
Аркадий.
- Тази наука е странна. - Ти губиш.
Не, ти губиш.
Не мисля, че целта беше такава.
Това е същинско фукане.
Двойката трябва да балансира.
Останете свързани, докато ви целим с топки.
- Винаги ще те държа. - Знам.
- Съжалявам. - Ще устоим на всичко.
Погледни ме и кажи, че не можем.
Сега го вярвам,
но в миналото...
- По дяволите! - Съжалявам!
- Пише да увеличаваме силата. - Къде?
Някъде.
Беше просто спор. Да се направим, че не се е случило.
Това ли е тайната на щастливия брак? Амнезия?
По дяволите! Следващата топка,
която ме уцели, ще се върне в слабините на Аркадий.
В спора е хубаво да се използва израза "Ти винаги".
Пример: "Ти винаги правиш така и мразя това в теб".
Винаги ходиш на работа и мразя това в теб.
- Чудесно. - Благодаря.
Спасявам Русия.
Не, трябва да кажете: "Разбрах. Ужасна съм. Приеми ме".
Няма да го кажа.
Ако не го направите, трябва да ви ударя по главата.
А аз трябва да изчукам Петър, докато ни гледате.
- Не пише така. - Пише, че може да се импровизира.
Добре. Разбрах. Ужасна съм.
И искам да спася Русия от онова, което вие й причинихте.
- Приеми ме. - Приемам те.
Ти винаги убиваш, когото си поискаш.
Ловуваш, чукаш и ядеш, когато си поискаш,
и правиш каквото си поискаш и това ме влудява.
Приемам, че съм страхотен и водя удивителен живот.
- Приеми ме. - Забавно.
Сега ние трябва да кажем забележките си.
Вие ли?!
Вие сте хедонист с голям чеп,
а вие сте кучка, която е женена за работата си. Обречено е.
Грешиш. Аркадий, какво мислиш?
И двамата сте забележителни хора и това затруднява ситуацията.
Живеете живота на ръба
и се наранявате, защото сте си такива.
Трябва да приемете, че ще има рани
и че ще се налага
да правите компромиси за доброто на другия.
По дяволите, Аркадий!
- Да. - Забелязвам някои неща.
Така е. Има набито око.
Петър, нося ти фазан. Това е моят подарък.
Както и 11 бутилки розе, 46 омара
и накарах готвача да направи магдалени с крем от пъпеш.
Щях да предложа да играем бадминтон, но май сте заети.
- Да приключваме. Имам работа. - Не, остани да си доиграем.
Непрекъснато работиш за доброто на Русия.
- Да се позабавляваме. - Забавление ли?
Следва шеста глава.
Добре, да я пробваме.
- Да доведа ли Георгина? - И шестима стигат.
- Хуго. - Мисля, че умря.
И аз така чух. Но с Татяна може да останем.
Не, Григорий, повикай Маря.
Благодаря ви! Свободни сте.
- Четирима. - Невероятно!
Маря ли?
Маря.
Каза да повикам Маря.
- Не мога да повярвам. - Някога ме харесваше.
Има защо.
Много си доволен.
Четиримата ще бъдем заедно. Това е страхотно.
А Хуго да върви на майната си!
- А мислех, че се радваш за мен. - Радвам се.
- Но не прецаквай нещата. - Няма.
Мразиш го. Просто го скрий.
Добра актриса съм.
Вчерашният оргазъм...
Беше истински.
Дали?
Това беше добро. Почти ти повярвах.
Ще го заобичаш. Всички го обичаме.
Да, добра причина.
- Здравейте! - Здравейте!
- Не може да говорите лошо за него. - Но мога да си го мисля.
Добре, но се разбрахме, че няма да го казваме на глас.
Разбрано.
Напълних чашите. Да пийнем.
- Да се напием. - В края на играта това е важно.
- Как ще се разделим? - Аз ще играя с вас.
Агнес.
Надявах се да не си съблечена,
за да мога да разкъсам дрехите ти.
Първо това.
- Ще играем на война. - Какво?!
Аз съм Швеция, вие сте Русия.
Дотук беше стигнала битката, когато се постигна примирие.
- Щяхте ли да спечелите? - Убеден съм в това.
Знам какъв беше планът ни.
Да видим.
Може би съм влюбен.
Щеше да е обидно, ако не сте.
Да започваме.
- Гледай топката. - Не мога да спра да я гледам.
Флиртуваш със собствения си съпруг?
Използвам себелюбие срещу него.
- Едно на нула. - Страхотно.
По дяволите!
- Мразя да губя. - Засега играеш доста зле.
Ей! Не тормози партньорката ми. Ти си на сервис.
- Добре ли си? - Да.
Две на едно.
Маря, застани по-напред.
Знам къде да застана.
- По дяволите! - Три на едно.
- Отиди напред и гледай топката. - Знам как се играе!
Съжалявам, играеш толкова зле, че се обърках.
След това контраатакуваме по фланга.
Тук вече не е флангът ми.
Изправяте се срещу хиляди мъже,
които са надървени и въоръжени.
- По дяволите! Оттегляме се. - Идваме от планината.
Над долината, от която се оттегляте.
И това е!
Знаете къде отивам после, нали?
- В Стокхолм. - Победих!
- Знаех си! - Може би.
Никога няма да разберем.
А сега вече съм в Стокхолм.
Вие ли сте плячката ми?
Елате насам.
Застанете на четири крака.
Помиришете ме и вийте като бизон.
Колкото и да искам, не мога. Омъжена съм.
Но аз...
Изпълнена съм с желание, но трябва да го преодолеем.
Не...
Аз умирам.
Искам това, преди да умра.
Швеция също.
Да.
Ужасно е да умреш, ако не си изчукал и спечелил всичко, което искаш.
Сърцето ми се къса за вас.
Значи трябва да разчитам на Петър?
На Петър?! Повтарям го.
Той има своите дарби. Успява да я накара да го обича.
И ако... Ще кажа очевидното - какво ще правим,
когато се провали?
Архи, с вас сме заедно. Кой може да ни победи?
Така е.
Но разберете, че това е...
Как да го кажа?
Това е много голяма работа.
Опитах се да бъда до нея,
а тя не прави нищо, за да ми помогне.
Рано или късно, ще се чуе звук от чупене
и ще скъсам синджира.
Много сте превъзбуден.
Да ви науча ли на птичите звуци?
Идвам да ви обладая.
Но моментът явно не е подходящ.
Понякога ви завиждам.
Наистина ли? Аз никога не ви завиждам.
Но харесвам шапката ви.
Нека Винодел да се върне.
Обичам да гледам.
Все още ли го правите?
Кога ще се откажете, архи? Това чупене на синджир искам да чуя.
- Проклет фазан. - Да, аз го убих.
С оръжие ли?
Страхотно!
Събрали сме се около масата и сме се отдали на фазан и прошка.
Дори Маря е тук, въпреки предателствата си.
- Моите предателства ли? - Наздраве за Маря.
Любовта е сложна.
И понякога е неразбираема за външни хора.
- Чудовището за едно... - Прострелях го във врата.
- Какво? - Фазана.
За да не разкъсам гърдите.
Така когато се изпържи, текстурата му си остава копринена.
- Страхотно. - Браво, скъпи!
Държите се добре с друг човек?
Случва се рядко.
- Радвам се да го видя. - И аз се радвам на любовта ви.
- Внимавайте. - За Григорий и Маря.
- За Екатерина и бъдещето на Русия. - За Петър и Екатерина.
- Ура! - Ура!
Днес Екатерина получи писмо от сестра си.
Това е тема, която няма място
за обсъждане на масата, съпруже.
Какво каза? "Къде е мама" ли?
Маря, пробвай свинското и си затваряй устата.
Мислех как да отговорим. Написал съм писмо.
- Е, в главата ми, но... - Какво?!
"Балдъзо, не ме познаваш. Аз съм бившият император на Русия.
Женен съм и съм лудо влюбен в сестра ти Екатерина.
Във връзка с майка ви и здравето й, ще стигнем и дотам..."
- Началото ми харесва. - Наистина ли ще го направиш?
Да, няма да те оставя сама. Започваме силно.
"Любовта е като трън в задника.
Приеми го от човек, който често е трън в задника.
Например любовта на майка ти.
Тя дойде и видя, че дъщеря й е процъфтяващ водач,
който притежава такава власт, че това не й хареса.
Затова поиска да унищожи нея и любовта ни.
И за две минути и половина с любовната игра, аз унищожих нея.
Майка ви е мъртва.
Не съжалявам за смъртта й. Съжалявам за обстоятелствата.
Ако можех да го повторя, нямаше да я изчукам.
Просто щях я хвърля през прозореца."
- Да. - Точно така.
"Тя дойде да ни унищожи, а нашата любов е неунищожима.
Сестра ти отмъсти за майка ви и ме намушка пет пъти.
Всяка рана беше заслужена.
И докато гледах как острието влиза в тялото ми,
фактът, че може да живее без мен, ме накара да потъна в мрак.
А болката в очите й направи ситуацията още по-лоша.
Ужасът, че ще оставя нея и Павел, беше голям.
Но оцелях.
Както казах - любовта ни е силна и гори дълбоко в нас.
Понякога сякаш ще ни погълне, но не го прави.
Поздрави от девера ти - Петър.
Послепис - ела ни на гости. През пролетта тук е идеално."
- Какво мислите? - Ти си истинско чудо.
- И ти за мен. - И вие за мен.
Шегуваш ли се?!
Това свинско си го бива.
Във Франция направих две открития.
Постигнах просветление и намерих вино от реколта 75-а.
- Аз там открих кунилингуса. - Правенето или получаването?
- И двете. - Каква държава!
- Благодаря за помощта. - За жените и идеите им!
Майната им на интелектуалците.
- Надявах се да се стигне до бой. - Наистина ли сте на нейна страна?
Никой не знае.
- Много сте загадъчна. - Не е така.
Франция ме промени.
Притеснявам се, че Волтер и другите само си говорят.
Императрицата се нуждае от диви хора
с идеи, амбиции и желание за борба.
Съгласна съм.
- Силно е. - Като нас.
Трябва ми приятел, който да вярва в мен.
Ако питиетата ви винаги са такива, на ваша страна съм.
Каква вечер!
- Радвам се, че бяхме заедно. - Шегуваш ли се?!
Какво? Харесваш го.
Той е чудовище
и някой трябва да го убие, за да ви освободи от магията си.
Мислех, че се забавляваш.
Заблудих те. Като с оргазма.
Сигурен съм, че си направихме бебе.
Възможно е.
Павел!
Казахте да го доведа, ако каже нова дума.
- Каква е? - Страх ме е да питам.
Не искам да развалям изненадата.
Здравей.
Сладурче.
Какво каза, Павел?
Надявам се да е "просветление",
за да не ми се сърди майка ти.
Не искам да развалям момента, но не може да му го причиниш.
Помисли.
Добре, ще помисля.
Книга.
- "Книга" ли каза?! - Май да.
- Идеално. - Ей!
Да тренираме ритуала с елена.
Велементов, посреднощ е.
Не остана време. Трябва да го направите,
защото глава на Павел...
Вижте го.
Петър Велики.
- Велементов, добре ли сте? - Винаги е там.
Липсвате ми!
Прибирайте се, Велементов.
Трябва да почетем малкия Павел.
Вижте го.
Прегърнат при семейството си.
Ще бъде велик ден.
Радвам се, че доживях да го видя.
- Да се упражняваме! - Ще го прибера у дома.
Искам да го видя ръкоположен.
Помня как баща ви плака, когато ръкоположиха вас
- Така ли? - Като бебе.
Накара ме да го ударя, за да спре.
Да.
Значи отново сте приятелки.
Откъде знаеш?
Всички говорят за това. Гордея се с теб.
А как мина с Петър?
Предпочитам Пугачов.
Какво?
Живее долу.
Понякога се връщам към стария си живот.
Много е забавен. И умее да имитира Петър.
Зъл и чаровен.
Наистина ли? Интересно.
Спомена ли ръкополагането?
Не, но тя ще се пречупи.
Виждам, че се пропуква, а той ще продължи да настоява.
Знае как да я убеди.
Роден е да получава каквото поиска.
Добри новини! Присъедини се към нас.
- Пием и играем. - Не, уморена съм. Лека нощ!
Жените са толкова деликатни.
Толкова много гости посреднощ.
Не се пречупвайте.
Няма.
Дори сама не си вярвате.
Не може да оставите Русия в ръцете на...
- Все пак аз съм му майка. - Първата му дума беше "котенце".
Така е, но втората е "книга".
Манипулира ви и дори не го виждате.
Недейте! Имахме си правила.
Обичам ви твърде много.
Не се предавайте.
Гледката ми харесва. Явно сте пожънали успех.
- Гарантирано. - Но не е потвърдено?
Не е, но скоро ще бъде.
Тоест не сте си свършили работата.
Не ме нападай.
Помирихме се. Ще я притисна и ще се пречупи.
- Кога? Няма време. - Ще разбера.
Цялото семейно наследство е на плещите ми.
Спокойно, ще пожъна успех.
Да.
Значи ще се успокоя.
- Добро утро! - Добро утро!
Разбрах, че със съпруга ви сте се помирили.
- Между вас има такава страст! - Така е.
Гледам Павел и си казвам:
"Няма как да не е удивителен".
Това беше твърде очевидно и непохватно.
Важно е. Притеснявам се, че може да допуснете грешка.
И звучи като заплаха.
Добре, спирам.
Не може да се оженя в идеалите на меритокрацията
и после да кажа, че човек в облаците е избрал сина ми
да властва над народа, въпреки че това не е сигурно.
Хареса ми речта ви, но това не е причината.
Напротив.
А ако имам дъщеря?
Няма как да се случи, когато си сложите лимон отдолу.
Не знам за какво говориш.
Какво...
Какво правите?!
- Усещам миризмата на лимона. - Махнете се от мен!
Признайте, че е вътре, защото иначе ще го извадя.
Да, добре.
Боже!
Твърде заета съм за второ бебе.
Предлагам да започнем да говорим истината.
Боже!
Пуснете ме!
Лудост е да го ръкополагаме. Няма как да не го осъзнавате.
Някои хора ще се възползват да се отърват от мен.
Да?
- Значи го знаете? - Разбира се.
И ме принуждавате да го правя?!
Винаги ще бъдете подложена на риск.
Дори в момента някой иска да ви убие.
- Може би този някой е тук. - Много смешно.
Дали?
Това ще ви даде сила.
И ще запази трона в рода на Петър Велики - вашия любим.
И при вас.
Правите го за себе си.
Това е полезно за всички ни.
Вярвах, че сте на моя страна.
Но правите всичко това за него.
Направих достатъчно, за да докажа любовта си.
Моля ви да направите нещо за мен.
Инстинктите ми казват "не".
Направо крещят.
Не.
Както кажете.
Сигурни ли сме, че цевта е права?
Да, сигурни сме.
- Павел май каза "смърт". - Не, по-скоро смрад.
Може би ни трябва някой стар елен.
Такива са. Да ви намеря ли някой с три крака?
Гледай си работата, дебелако!
Гръмнете мен. Аз съм по-близо.
Да пробваме отново.
- Ура! - Да.
- Браво! - Павел.
Ура, Павел!
Избран си от Бог.
И си обичан от татко. Да!
Виж мама. Посрещни я.
Видя ли това?
Видях теб.
Помислих добре.
- Ще позволя ритуала с елена. - Ура!
Но няма да има ръкополагане.
Нямам право да загърбя наследството на баща ми.
Как да му го обясня?
- Той е мъртъв. - Не, не е.
- Ние сме бъдещето. - Говориш за себе си.
Значи да загърбя всичко, за да не ти се пречкам?
Баща ми създаде стаята ни, двореца, в който живеем,
града, в който живеем, с желязната си воля.
Той искаше да властваме 1000 години. На трона си благодарение на него.
На трона съм, защото такава е съдбата ми.
Не, аз ти дадох този шанс.
- Пак ли това? - Да.
- А Павел? - Павел ще има нас.
Как да му обясним, че е никой?
Не мислиш ли, че с теб сме изключителни хора?
Разбира се!
И че детето ни ще е такова.
Искаш твърде много от мен, от Павел.
Искам да избереш нас.
Какво?!
Ти я доведе тук, избра я за моя съпруга.
- Вината е твоя. - Не можете да я контролирате.
Защото я обичам! Не биваше да ми водиш такава жена.
- Провали се. - Вината не е моя.
Петър Велики контролираше жените си.
Очаквах поне малко да приличате на него.
Моя грешка.
Това беше грубо.
И двамата сте тук. Страхотно!
- Архи, ставайте. - Няма да го направи. Провалих се.
Какво ще каже татко?!
- Мога да предположа. - Тихо!
Имам план. Това е приспивателно. Сложете го на устните й, като заспи.
Това ще я приспи още по-дълбоко.
В полунощ доведете Павел в параклиса.
Ще бъде ръкоположен
и тя няма да разбере, докато не се наложи.
Харесва ми!
Бог се намеси.
Да, добре. Дай ми го.
Трябва да пазите тайната.
Да, да, да.
Много успокоително...
- Пак ще те ударя. - Бог не е сляп за делата ви.
Вярвам във вас!
За император Павел.
- Ура! - Ура!
Ура!
- Много вкусно. - Плацентата й е страхотна.
Да, има вкус на тази на мама.
Много е вълнуващо, Павел.
Първите ти стъпки към това да станеш император.
А ако не е за теб?
Аз не ставах за тази работа.
А ако слагам бреме на плещите ти?
Изтощително е да носиш бремето на Петър Велики.
Добрият баща трябва да те предпази от това.
Искаш ли го?
Едва забележимо.
Прав си. Аз ще решавам.
Закъснява.
Да.
Гледай, гледай.
- Благородник. - Императоре.
Надупи се тук.
- Благодаря, сър. - Върви си.
- Наистина повярва, че си ти. - Добър съм в работата си.
Тези фрески са прекрасни.
Разсейвате се от слабостта на племенника си ли?
Всъщност да.
Само Бог може да контролира съдбата.
Поговори с него.
Това е лудост.
В един момент смятат, че е избран от Бога,
а в следващия го връзват за диво животно и го стрелят.
В Русия сме.
Скоро ще се приберем у дома. Усещам го.
Съжалявам. Знам какво значеше за вас.
Любовта причинява болка. Аз ще понеса своята.
Сутринта извадих лимона.
Нямам търпение да видя дъщеря ви.
Или възможността от много деца, едно от които да стане наш водач.
- Григорий, да се тревожа ли? - Не.
По дяволите!
Ново оръжие.
Няма проблем.
Пуснете елена.
Ура! Ура!
Пугачов.
Бог те зове.
- Ти ли ще ме прецакаш, или аз теб? - Нито едно от двете.
Ще прецакаме императрицата.
Страхотно!
Превод ВЕСЕЛА ПЕТРОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО