Zapamti, mehur s vinom je Pavle. Pucanj u glavu znači da si spreman.
Jebeno se pomerio. -Da, to rade. Treba još da vežbaš.
Ne brini, Pavle. Zato vežbamo.
VELIKA
JELEN
Dakle, moraju da nađu mnogo majmuna.
Istorija će me s pravom oštro osuditi zbog majmuna u svakom selu.
Učinili ste šta ste morali. Ura! Petar je sigurno srećan.
- On je smislio ideju sa 12 godina. - Naravno da jeste. Ubili su Simica.
- Naravno da jesu. Morali su. - Zašto je dan već nepodnošljiv?
Nije! Prepun je mogućnosti i veselja.
Zaboravite na to i fokusirajte se na Pavlovo pomazanje i na jelenski ritual.
- Šta je to s jelenom? - Petar Veliki je to izmislio
kao proslavu Petrovog pomazanja. Zabavan način proslave.
Petru se svidela ideja nastavljanja tradicije.
Zapravo, imam iznenađenje povodom toga. Sačekajte.
Sranje!
Pavlovo pomazanje, ako možemo da prođemo reči.
Neke su tradicionalno blagosiljanje, a onda nastavljam slobodnim govorom.
- Loše vesti? Mogu li da pomognem? - Ne. Šta si govorio?
Pavlovo pomazanje. -Pavlovo pomazanje! Kakav divan dan! Probajte ovo.
Izvrsno. Šta je to? -Kad je Pavle rođen, vaša posteljica je uzeta
i stavljena u bure najbolje votke
da bi se njome nazdravilo na Pavlov poseban dan.
- Popila sam svoju posteljicu? - Da. Slatka i jaka, poput vas.
Pomalo ima ukus kvasca. Pogledajmo govor.
Nadamo se da će mu sunce obasjati čelo kad kažem: "Bog te proglašava vođom."
Učiniću to dubokim glasom zbog utiska. -Plakaću, znam to.
U redu. Moram da odem u salon Nakaz.
Mislio sam da će Nakaz imati ukus budućnosti, ali osećam ukus govneta.
Kako se usuđuješ, Voltere? Carica je najhrabrija i najmudrija
i ona će prevladati! Nisam vas videla. Nesmotreno vas hvalim.
Počeli smo sa ubistvom, završili smo na majmunu.
Ljudi vole majmune.
Koncentrišimo se na ono što sledi Nakazu. Obrazovanje za sve!
Seljani nisu hteli da glasaju jer je Crkva rekla da ne smeju.
Nakon razgovora s njima, radije bi bili bičevani nego da čitaju knjige.
- Crkva ih ne pušta na miru. - Ovde sam, Francuzu.
Mogli bismo da vodimo razuman razgovor o ulozi Crkve u našim životima. Arči?
- Otvorenih srca. - Ženo! Sjajne vesti!
Usred nečega sam. -Ne može da bude važno kao Pavlova prva reč.
Šta?
Sedeli smo na podu i igrali se kad me je pogledao i rekao... -Šta?
"Pička".
Šta? -Pička. Pretpostavljam da će sledeće reći "lizanje". Reci "lizanje".
Ko želi da čuje sledeću Pavlovu reč? -Ne! Prestanite!
- Reci to za mamu, Pavle. - Pavle, ne!
- Ostavi ga! -Uzmi ga! - Zbunjen sam. Zašto je to loše?
- Ne želim da mu prva reč bude pička. - Zašto? Već misli na životne radosti.
Želim da bude obazrivo i dobro dete koje se vodi razumom, a ne pičkom.
- Ja ga prihvatam takvog kakav jeste. - Naravno. Isti je kao ti! -Ura!
A ti me jebeno voliš, da te podsetim. -Danas ne!
Poludela si i nerviraš me! Dete je izgovorilo reč, ne zna šta to znači.
Ali ja znam šta znači. Znači da će sledeće reći "ubistvo", onda "pizda",
onda "borba noževima", onda "smokva u slanini",
onda "sečenje grkljana". To znači da je isti kao ti!
A ti želiš da ga Bog pomaže da vodi ovu zemlju?
Ne! To se neće dogoditi! -Da se nisi usudila. -Pomazanje se otkazuje.
- Šta? -Kao i ludost jelenskog rituala. - Sranje! -Neke granice se ne prelaze!
Sudbina mog sina je jedna od njih. Nemoj čak ni da pretiš time!
Ne pretim, već obećavam. Neću da rizikujem da postane kao ti,
a da mu ja dam mogućnost i pravo da zlostavlja građane ove zemlje.
Umuknite ili ću seći grkljane!
Dokazao si poentu. Imaš problem? Uzmi nož, preseci grkljan.
Hajde! Iseci moje glupo srce jer te je volelo.
Došao sam ovamo s dobrim vestima, a ti si bila grozna žena i loša majka.
Nije mislila ozbiljno. -Naravno da nije. To je bilo veoma... Bože!
Pavle mora da bude ozakonjen pred Božjim očima.
Čak i ona mora da uvidi opasnost ako se to ne učini.
Upravo su se posvađali i to im je uzdrmalo dušu i um, to je sve.
- Ako nisi zabrinuta, zašto drhtiš? - O, bože! Zaista. Baš čudno!
- Blagi bože! - To me centrira.
U redu, dobro sam. -Moramo da sasečemo ovo u korenu. -Tako je.
Grigore, nećeš verovati... Zar ovo nije divno?
Bilo je. -Šta je? -Između Katarine i Petra je izbio mali rat
i na tren sam pomislila da će nastati pokolj. -Šta? -Sranje!
Je li dobro? -Bio je ljut kao kad su mu kao detetu oduzeli ljubimca tigra.
Bože! Peškir!
Ćao.
Razmišljaš o bivšem prijatelju? Ne mogu da verujem da voli da jebe to.
Voli da jebe to. I voli mene.
Ljubav je slepa, a u tvom slučaju, mora da bude.
Slomila si mu srce hiljadu puta. Valjda i on jednom može tvoje.
- Ne želim nikoga da vidim. - Moja uloga je dušebrižništvo,
kao i politička gramzivost. Jeste li dobro? -Ne baš.
Jednom sam rekao debeloj majci da je više neću posećivati
ako vidim da opet jede tortu.
Dok sam to govorio, ljutito sam joj gurnuo jednu u ogromna usta.
Kog đavola govoriš? -Rekli ste svašta. To su samo reči, zaborave se.
Ali ljubav ostaje u telu. Dva dana kasnije, pili smo popodnevni čaj
i dopustio sam joj da se prejede do povraćanja. -Arči, odlazi.
Pomazanje se radi zbog Pavla, ne zbog Petra.
Znači, ipak te ovamo ne dovodi dušebrižništvo.
Darovit sam sveštenik, mogu da radim dve stvari odjednom.
Prelazimo na političku gramzivost. Bez pomazanja,
ruski presto prestaje da bude nasledan.
Tradicija koja vas je, iskreno, zadržala na vlasti.
- Nisam nasledila vlast. - Ljudi smatraju da jeste.
Da se niste udali u porodicu, ne biste više bili na prestolu.
Glupost! -Porodica pomazana pred Bogom, inače svaka pizda može da oduzme vlast.
- Rizikujete legitimnost vaše vladavine. - Rizikujem li legitimnost vladavine
- ili moći tvog Boga? - Oboje. Visoki ulozi, zar ne?
Ovo je bilo žestoko! Bio sam na prvoj liniji fronta i bilo je isto.
- Belo vino i parfe od pačje jetre? - Previše sam ljut za... Izgleda ukusno.
Hrani dušu. Koji kurac ona radi? Oduzima presto rođenom sinu?
- Jebeno "oj", kako kažemo u Švedskoj. - Jeste li dobro? -Neću da je blatim.
Ona je čudovište koje mrzi vašeg sina. -Torta od šargarepe.
Torta od šargarepe za cara? Mrziš ga? -Ne može tako! -Žurio sam.
Upravo sam čuo. Svi govore o tome. Strast!
Sećam se kad smo mi bili u braku. Predivno.
- To nije strast. -To je napad. - Ne može to da vam učini.
Moram nešto da preduzmem. Napadnimo vreće.
Neću da razgovaram s njom dok se ne izvini.
Hoćete li je pojebati? To često vodi do razgovora. -Nemojte je jebati.
Slažemo se. -Naravno da ću je pojebati, nisam čudovište.
- Ali nećemo razgovarati. - Gospodo, napolje! -Teše me.
I dajemo mu odlično vino. -Još ste ovde? Rekla sam da izađete.
Jesi li dobro? -Ne baš. Imali smo gadnu svađu. Ne razumem taj bes.
Hvala, tetka. -Da više nikad nisi tako zgrabio nož pred dvorom.
Hteo sam da joj naudim. Bio sam... -Ljut? -Povređen.
Ne želi da sin bude kao ja, a i dalje me voli. To me zbunjuje.
Da ti pojednostavim. To nema veze s ljubavlju. Tvoja osećanja nisu važna.
Ljubav nije važna. Važni su samo tvoja porodica i posao. Učinićeš šta moraš.
Veoma si agresivna. -Imaš jedan zadatak kao sin svog oca. Da očuvaš lozu.
Da. Nije mogla da misli na to.
Sećam se kako sam igrala badminton u ovoj prostoriji. Gola.
Koristili smo marakuju umesto loptice. Tvoj otac je udario forhend u mene.
Dopalo mi se kako se voće raspalo po mom golom telu.
Prasnuo je u smeh, kako je samo on znao.
Pao je na pod. Potrčala sam do njega
i pogledao me je tim očima koje su grlile i lomile u isto vreme, i rekao:
"Čuvaj moju lozu, ljubavi moja." Onda je umro.
Aha.
Neću više ništa reći, poput šta nam je još potrebno?
Razumem. Razumem.
Nadao sam se da ćeš biti ovde i strastveno voditi ljubav.
Mokra od znoja i povređena. Daj da te pomirišem.
Odjebi! Jesi li video svađu? -Da. To otvara još jedna vrata za tebe i nju.
Prema tvojoj brizi, pretpostavljam i za tebe?
Zašto ne bismo svi pobedili? Bog to želi. -Smešno.
Ovu bebu mora da pomaže Crkva. Na uho joj nežno šapni:
"Nećemo to oduzeti Pavlu kako bismo napakostili Petru."
I nećemo Crkvi oduzeti pravo da posvećuje vladare i umanjiti joj moć.
- Znao sam da ćeš shvatiti. - Vidim da ludiš.
Ključam od mešavine emocija.
Hajde, dođi, pomiriši me.
Vanila. Neobično. Nadao sam se mošusu.
Zajebavate me? Posvađate se s glupim mužem i dolazite kod mene?
Samo sam prolazila ovuda. -Lažljivice.
O, zaboga!
Ja sam vladarka ove divne zemlje jer mi je to bila sudbina.
I zato što sam ja to predložila. Uglavnom zato što sam predložila.
Prihvatila sam to jer imam ideje i hrabrosti da to učinim,
a ne zato što čovek koji predstavlja Boga, koji možda ne postoji,
u savezu s jednom plemićkom porodici odlučuje da vladar bude beba
koja može da postane čudovište. Pričam o mom sinu kog volim, naravno. -Da.
Slažem se. Zavisimo od hira vladara, a ako je on slepi div koji pleše,
- osuđeni smo na propast. - Srećom, zavisimo od mog hira.
- To sam htela da kažem sledeće. - Olakšanje je što si ponovo uz mene.
Uvek ćemo se slagati protiv vašeg supruga.
Razumem da ga mrziš. Ne moraš da mi to nabijaš na nos.
Ni vi vašu ljubav prema njemu meni na nos.
- To bi moglo da bude pravilo. - Jer mrzim tu ljubav.
Danas i ja. Ali ona je tu, čak i u besu...
Opet ćete pričati o tome.
Prestanimo s tim, onda moja ljubav za tebe može da postoji.
Nedostajali ste mi. Mrzela sam vas, ali nedostajali ste mi.
Carice! Zdravo. Dobro došli. Draga, nisi rekla da ona dolazi.
Maksime. -Zašto koristite te čaše? Doneću kristal. I grickalice?
Pravi ulov.
Tu ste! Zabrinula sam se, bila sam u vašim odajama. Dobro ste?
Jesam. Bila sam kod Marijel. -Divno!
Kad u korenu ima ljubavi, ona uvek izraste. -Valjda.
Mnogo sam ljuta. -Ljudi u ljutnji kažu stvari koje ne misle.
Mislila sam svaku reč, uprkos besu.
Ovo je Čoglokova knjiga o nauci braka. Veoma moderna, svideće vam se.
Vaša ljubav je divlja, ponekad i previše. Ovo će pomoći.
Carski brak je posao. Odradite posao ili će biti slomljenih srca,
uništenih života i krvi do kolena.
Zapisujem beleške za sebe.
"Moja žena ne voli da je prekidaju tokom intelektualnih druženja."
Duhovito. -"Koji kurac" je moja reakcija na ono što se tamo dogodilo.
Eskaliralo je. Kao da sam padala s litice i nisam mogla da se zaustavim.
Verujem da se iznenadni sukobi dogode u braku.
Otac je često bacao vaze na majku,
a majka mu je punila usta staklom kad bi spavao.
Moja majka bi iznenada poludela, kao ja tada.
Pakleni talas koji bi pomeo prostoriju i oborio oca s nogu,
a onda bi ga davila u metaforičkoj vodi dok se on pravdao.
Dakle, normalno je. Bračno ludilo u kom govorimo stvari koje ne mislimo.
Neke od njih sam mislila.
Od moje sestre Anđele.
"Gde je majka? Ne odgovara mi na pisma. Odgovori mi, zabrinuta sam."
U redu. Nezgodno. Mislio sam da je to zakopano.
Možda nam se danas nakupila prošlost.
Kao da nam svake nedelje nešto oteža. -Zaboravimo na to, može?
Rekli smo stvari koje nismo mislili, pa šta? To su samo reči.
Predlažem da se svučemo i prestanemo da pričamo.
Mislila sam ono što sam rekla o pomazanju. Znaj to.
- Šta to radiš? - Nemam izbora.
Rastavićeš nas.
Elizabeta mi je dala knjigu. Mogli bismo da pokušamo.
Navodno "Nauka braka".
Kakvo je? -A šta misliš, Agnes? Kao pacovska bljuvotina.
Nedostaje mi akvavit.
Ne čekaj me.
Idem do tvog stana. Nađimo se tamo večeras. -Ja... U redu.
Potrebna su nam dela, a ne samo reči. -O, kavijar.
Evo. -Šta je to? -Moraš da ispereš ukus laži iz svojih usta.
Pridruži nam se. Traćiš dovitljivost kao ogorčena kučka. -Ne slažem se.
Mislim da je naš posao da preispitujemo svaku odluku carice. Za državu.
- Zar nije u tome poenta? - Rastrzan sam. -Kako?
Želim da te slušam, ali želim da te slušam dok mi pušiš kurac,
a zbog toga bi teško govorila. Zato sam rastrzan.
Kavijar? -Uništila si romantičan trenutak, Georgina.
Zaista nije. Da si kastriran i fokusiran samo na ideje,
bio bi sjajan, Voltere. -I tužan, zar ne? Volter bez kurca? Ne, ne.
Ostavimo Voltera da puši svoj kurac i da razmišlja o tome,
a mi idemo da nesmetano porazgovaramo. -Može.
Ova vežba se zove povlačenje konopca.
Na papirićima na konopcu su vaši problemi.
Diskutujte, pokušajte da razumete drugu osobu
i iskoračite napred kad razumete.
Nadam se da ćete se oboje približiti crti zajedno.
Krenite!
"Katarinina vladavina". -Ne deliš moju želju da se zemlja promeni.
Jer je to ludost. Genijalno, ali suludo. I ne slušaš moje savete.
Volela bih da pročitaš sva Didrova dela
jer bez toga ne možeš da razumeš mene i to što pokušavam.
Koliko ih ima? -47, ne računajući pamflete s komentarima.
47? Jesi li poludela? -Ne možeš da pročitaš knjigu? Samo jedeš i loviš.
Oslobodi se u šumi, i loviću i lizati tebe ceo dan.
- Skrećete s teme! -Zaista? -Arkadije. - Nauka braka je, začudo, zabavna.
- Gubiš. - Ne, ti gubiš.
- Mislim da poenta nije u tome. - To je jebeno hvalisanje.
Par mora da ostane u balansu. Ostanite povezani dok vas gađamo loptama.
- Čuvam te. Uvek. - Znam.
Izvinite. -Sve možemo da podnesemo. Pogledaj me i reci da nije tako.
Sad verujem, ako smo samo u sadašnjosti. Ali prošlost i ljudi...
Jebote! -Izvinite, piše da se snaga postepeno pojačava. -Gde?
Negde. -To je bila samo svađa koja je izmakla kontroli.
- Pretvarajmo se da se nije dogodila. - Amnezija je tajna srećnog braka?
Sranje! Sledeća bačena loptica biće iz Arkadijevih gaća.
U svađama, najbolje je koristiti izjavu "ti uvek".
Na primer: "Ti uvek radiš to i mrzim to kod tebe."
Uvek ideš na posao i mrzim to kod tebe. -Sjajno! -Hvala.
- Spasavam Rusiju. - Ne, morate da kažete:
"Prihvatam to što govoriš, grozna sam, voli me svejedno."
Neću to da kažem. -Ako ne kažete, udariću vas šakom u potiljak.
A ja moram da pojebem Petra dok vi gledate. -Ne piše to.
Piše da može da se improvizuje.
U redu. Prihvatam da sam grozna
i stavljam spasavanje Rusije od svega što si joj učinio ispred tebe.
- Svejedno me prihvati. - Prihvatam.
Ti uvek ubijaš šta god želiš, loviš, jedeš i jebeš kad god želiš
i radiš šta god želiš. Mrzim to kod tebe.
Prihvatam da organizujem svoj život na sjajan i zabavan način.
- Svejedno me prihvati. - Duhovito.
Jezivo, ali mi sad treba da iznesemo mišljenje. -Vas dvoje?
Ti si hedonista s velikim kurcem, a ti si ukočena kučka udata za posao.
- Osuđeni ste na propast. - Pogrešno. Arkadije, šta ti misliš?
Mislim da ste oboje izuzetni ljudi, i to otežava stvari.
Živite na ivici, a ivica je oštra. Ranjavate jedno drugo jer ste svoji.
Zato morate da nađete način da prihvatite da će biti rana
ili da ćete morati da pristajete na kompromis zbog druge osobe.
- Jebote, Arkadije. -Zaista. - Pronicljiv sam, znate.
Istina. Ima jebeno dobro oko.
Petre, doneo sam vam fazana na poklon. I 11 boca rozea, 46 ostriga
i rekao sam kuvaru da napravi kolačiće punjene dinjom.
Hteo sam da predložim badminton, ali vi radite nešto. -Završili smo.
Imam posla. -Ostani da igraš. Sve vreme unapređuješ Rusiju.
- Zabavimo se. -Zabavimo? - To je šesto poglavlje.
Pokušajmo. -Potrebno je četvoro. Da pozovem Georginu?
- Ili možemo nas šestoro. - Hugo. -Mislim da je umro.
I ja sam to čuo. Možemo da ostanemo. Ja i Tatjana?
Ne, Grigore. Pozovi Marijel. Hvala vam, vas dvoje. Možete da idete. Četvoro.
- Neverovatno. - Marijel? -Marijel.
Rekla je: "Pozovi Marijel." Nisam mogao da verujem.
- Kad me jednom zavoliš... - Naravno, slažem se.
Tako si srećan. -Nas četvoro zajedno, prijatelji. Jebeno sjajno!
- A Hugo može da odjebe. - Drago mi je da je zbog mene.
Srećan sam zbog tebe. Nemoj ovo da zajebeš. -Neću.
- Mrziš ga. Skrivaj to. - Veoma dobro glumim.
- Onaj orgazam juče. - Bio je stvaran. -Je li?
To je bilo dobro. Umalo da ti poverujem. Zavolećeš ga.
- Svi smo ga zavoleli. - Svi. To me je gotovo uverilo.
Zdravo. -Zdravo. -Jedno pravilo. Ne možeš da govoriš ružno o njemu.
Smem to da pomislim. -Ako moraš, ali dogovorile smo se za izgovaranje. -Da.
Napunio sam ti čašu dopola, da ne prospemo. -Ali možemo da se napijemo.
Do kraja igre moramo.
- Koju ćete stranu? - Igraću s vama.
Agnes. Nadao sam se da se nisi svukla kako bih pocepao odeću s tebe.
Prvo ovo.
- Igraćemo ratnu igru. -Šta? - Ja sam Švedska, ti si Rusija.
Ovo je bitka kad je nastupilo primirje. Misliš da bi pobedio?
Znam da bih. -Ja znam koji je bio naš plan. Saznajmo.
Možda sam se zaljubio. -Uvredila bih se da nisi. Počnimo. -Bože!
- Gledaj loptice. -Ne mogu da ne gledam. - Koketiraš sa sopstvenim mužem?
Koristim njegovu samodopadnost protiv njega. Jedan, nula. -Genijalno.
- Sranje! Takmičarskog sam duha. - I do sada veoma loša.
Hej, odbij od moje partnerke i serviraj.
- Dobro si? - Da.
Opa! Dva, jedan.
- Marijel, približi se. - Znam gde treba da stojim.
Nemoj.
Sranje! -Tri, jedan. -Gledaj lopticu. -Umem da igram.
Zbunilo me je promašivanje.
Onda izvršavamo bočni protivnapad.
Ali okrenuo sam vas, pa više nije s boka. Gledaš hiljade mojih ljudi u oči.
Ljuti su, nabijenih pušaka i dignutih kuraca. -Sranje! Onda se povlačimo...
Na grebenu sam! Iznad doline povlačenja u... Ha!
I to je to! Znaš li kuda sledeće marširam?
U Stokholm. -Pobeđujem! Znao sam da hoću.
Pa, možda i bi. Očigledno nikad nećeš saznati.
A sad sam u Stokholmu. Jesi li ti ratni plen?
Dođi ovamo. Na sve četiri.
Pomiriši me i oglašavaj se kao bizon.
Koliko god da želim, ne mogu da te pojebem. Udata sam. -Ne, ali...
Ali gorim od želje. To je slatka muka koju moramo da izdržimo. -Ne.
Ja umirem.
Očajnički želim ovo pre nego što umrem. -I Švedska je želela. -Da.
Grozno je umreti sa toliko nepojebanih i neosvojenih stvari.
Srce mi puca zbog tebe.
Trebalo bi da sedim i da se pouzdam da će Petar ovo rešiti?
- Ponoviću zbog efekta. Petar? - Darovit je za to da ga ona voli.
A ako, i mogu ovo slobodno da kažem, kad ne uspe,
šta onda? -Arči, kad se ti i ja udružimo protiv nekoga, ko pobeđuje?
Istina. Ali shvati,
ovo je, kako da se izrazim, jebeno važna stvar.
Pokušao sam da budem u skladu s njom, ali ona neće da bude u skladu sa mnom.
U jednom trenutku ćeš čuti zvuk pucanja, to ću ja podivljati.
Veoma si uzrujan. Da te naučim ptičjim zvukovima?
Došao sam da te uzmem. Očigledno nije zgodan trenutak.
Ponekad ti zavidim. -Zaista? Ja tebi nikad ne zavidim.
Iako mi se ponekad sviđaju tvoje kape.
Mogla bi da pitaš Vinodela da se vrati. Volim da gledam.
Još gledaš? Kad ćeš se prepustiti, Arči?
To je zvuk pucanja koji bih volela da čujem.
Ovaj jebeni fazan! -To je zbog načina na koji ih upucam. -Puškom?
Neverovatno. Sedimo za stolom, uživamo u fazanu i oprostu.
Čak su i Marijel i bezbroj njenih izdaja uključeni.
- Moje jebene izdaje? -Za Marijel. - Svaka ljubav je komplikovana.
Ponekad je ljubav nerazumljiva drugima. Nekome čudovište...
- Pucam im u vrat. - Šta? -Fazanima.
Da metak ne uđe u grudi. Kad se prži na tiganju, meso ostane svilenkasto.
- Sjajno. -Svilenkasto. Bravo, dragi. - Draga si prema drugom ljudskom biću?
Sporadično. -Neverovatan prizor. Zaljubljena si?
Videti vas zaljubljenu je takođe čudesan prizor. -Pazi.
- Za Grigora i Marijel. - Za Katarinu i budućnost Rusije.
- I za Petra i Katarinu. - Živeli! -Živeli! -Živeli!
Katarina je danas dobila pismo od sestre.
Neobična i možda opasna tema za večeru, mužu.
- Bože, šta je rekla? "Gde je mama?" - Marijel, uzmi hranu i polako žvaći.
Razmišljao sam o tome kako da odgovorimo. Napisao sam pismo. U glavi.
Šta? -"Draga svastiko, ne poznaješ me, ali ja sam bivši ruski vladar,
oženjen i lud za novom vladarkom, tvojom sestrom Katarinom.
Što se tiče zdravlja tvoje majke, doći ćemo do toga." -Dobar početak.
Zaista to radiš? -Da. Nećeš biti sama u ovome.
Počinjem snažno. "Ljubav je gadna.
Veruj gadu koji često ne misli glavom. Ljubav tvoje majke, na primer.
Došla je i videla kako je njena ćerka postala toliko moćna vladarka,
da to nije mogla da podnese, pa je htela da je uguši, kao i našu ljubav.
I na dva i po minuta, uključujući predigru, pomogao sam joj.
Tvoja majka je mrtva. Ne žalim zbog njene smrti,
ali žalim zbog okolnosti. Da mogu da vratim vreme, ne bih je jebao."
Samo bih je bacio kroz jebeni prozor. -U redu.
"Jer došla je da nas uništi, a naša ljubav ne može da se uništi.
Tvoja sestra je osvetila tvoju majku i ubola me pet puta.
Svaki ubod je bio zaslužen, a dok sam je gledao kako me ubada,
pomisao da bi mogla da živi bez mene strašno me je rastužila.
Njen bolni pogled bio je još gori.
Užas da bih zauvek napustio nju i Pavla bio je najgori.
Nekako sam preživeo. Naša ljubav je divlja.
Ona je sunce, gori u nama, ponekad se čini da će nas uništiti,
ali to se nikad ne dogodi. Srdačno, tvoj zet Petar.
P.S. Poseti nas, najlepše je u proleće."
- Šta mislite? - Začuđuješ me. -I ti mene.
- I mene takođe. - Jeste li jebeno...
Probali ovo od svinjetine? Sjajno je.
U Francuskoj sam otkrila dve sjajne stvari. Prosvetiteljstvo i Frenč 75.
- Ja sam tamo otkrila oralni seks. - Pružanje ili primanje? -Oboje.
Kakva zemlja! -"Tres bien." Hvala ti što pomažeš.
Za žene i ideje. Ti slabi, lajavi intelektualci.
Nadala sam se vatri. -Na njenoj si strani? Niko ne zna. Misteriozna si.
Nisam. Francuska me je zauvek promenila.
Volter i ostali samo pričaju. Za caricu treba da budemo divlji.
Sa idejama, pritiskom, našim delovanjem, ako treba.
Slažem se. Ovo je snažno. -Kao i mi.
Potrebna mi je prijateljica koja veruje u mene. -Uz ovakva pića, imaš je.
Kakva jebena noć. Bilo je tako dobro, svi mi opet zajedno.
- Šališ se? -Šta? Svideo ti se. - On je jebeno čudovište.
Neko mora da ga ubije da biste se oslobodili njegove čarolije.
- Opa! Zaista sam mislio da se zabavljaš. - Pogrešno si mislio. Kao sa orgazmom.
Prilično sam siguran da smo upravo napravili novu bebu.
Možda.
Pavle! -Rekli ste da ga dovedem ako kaže nešto novo.
- Šta je rekao? -Plašim se da pitam. - Ne želim da uništim iznenađenje.
- Slatkiš. - Šta si rekao, Pavle?
Nadam se da je "prosvetiteljstvo", kako bismo se mama i ja uravnotežili.
Ne želim da uništim trenutak, ali ne možeš da mu to oduzmeš. Razmisli.
U redu. Hoću.
Knjiga. -Je li on upravo rekao "knjiga"? -Mislim da jeste.
Savršeno. -Hej! Vežbajmo! Vežbajmo jelenski ritual.
Gluvo je doba noći. -Mrtvi smo, morate da uspete ili će Pavlova glava...
- Pogledajte ga. Petar Veliki. - Velementove, jesi li dobro?
- Uvek je bio tu. Nedostajete mi. - Velementove, idi kući.
Trebalo bi da odamo počast ovom čoveku. Malom Pavlu.
Pogledajte ga. Vladajuća porodica se mazi. Kakav će to biti dan!
Drago mi je da ću to doživeti. Uglavnom, vežbajmo!
- Odvešću ga kući. - Videti njegovo pomazanje,
znajući kako je vaš otac plakao na dan vašeg pomazanja. -Je li?
Kao beba. Beba. Naterao me je da ga nekoliko puta ošamarim da bi prestao.
Da.
Obnovile ste prijateljstvo. -Kako ti znaš? -Ceo dvor bruji o tome.
- Ponosan sam na tebe. - Kako ste se ti i Petar slagali?
Draža mi je Pugačovova verzija. -Šta? -On živi dole.
Ponekad se vratim starom životu. Taj tip je jebeno smešan.
Savršeno imitira Petra. Zlo i šarm spojeni u jedno.
Zaista? Zanimljivo. Pomenula si večerašnje pomazanje?
Nisam, ali ona će popustiti. Ona će popuštati, a on navaljivati.
- On tačno zna šta treba da kaže. - Rođen je da dobije ono što želi.
Odlična vest. Pridruži se meni i Maksimu u portu. -I piću, i igri.
- Ne, iscrpljena sam. Laku noć. - Žene. Tako su osetljive.
- Toliko noćnih posetilaca. - Nemojte da popustite.
Neću. -Glas vam popušta dok to govorite.
- Ne ostavljajte Rusiju u rukama... - On je moja polovina.
Prva reč bila mu je "pička". -U pravu si. Ali druga mu je bila "knjiga".
- Kako manipuliše vama, vi to ne vidite. - Nemoj. Imale smo pravila, Marijel.
Volim vas previše da bih sledila pravila.
Nemojte da popustite.
Kakav divan prizor. Vidim da si uspeo. -Sigurno hoću.
- Znači, još nisi? - Još nisam. Ali hoću.
- Nisi odradio svoj posao. - Ne gnjavi me. Pomirio sam nas,
uskoro ću je najnežnije pogurati, a ona će pasti. -Nema vremena!
Znaću kad dođe pravi trenutak. Porodična loza zavisi od mog instinkta.
- Budi sigurna da ću uspeti. - U redu. Onda ću se opustiti.
- Dobro jutro! -Dobro jutro. - Čujem da ste se pomirili s mužem.
- Tako se strastveno volite. - Da. -Gledam Pavla i mislim:
- "Kako da ne bude neverovatan?" - Očigledno i nespretno od tebe.
Važno je. Nije mi svejedno zbog greške koju biste mogli da napravite.
- Takođe, blago preteće. - Prestaću, vi počnite.
Ne mogu da prihvatim ideale meritokratije,
pa da pustim Crkvu da kaže da je Bog izabrao mog sina za vladara,
bez obzira na to je li stvoren za to ili ne. -Uživala sam u govoru,
ali ne zato. -Jeste zato. A šta da imam ćerku?
To je nemoguće kad imate limun u pizdi.
Ne znam o čemu pričaš. Šta to...
Koji kurac radiš? -Osećam miris limuna. -Miči se od mene!
Izvadiću ga ako ne priznate!
Da, u redu! Zaboga!
Previše sam zaposlena da bih imala još jednu bebu, to je sve.
Češće mi govorite istinu.
Pusti me. Ludost je pomazivati Pavla.
Trebalo bi to da shvatiš. To ga čini izborom za druge.
Otarasite se mene, izaberite njega. -Da. -Znaš to? -Naravno.
I dalje želiš da to učinim? -Uvek ste bili ugroženi i uvek ćete biti.
Ljudi upravo sada negde planiraju da vas ubiju. -Možda i ovde.
- Duhovito. - Je li?
- To vas ojačava koliko vas i oslabljuje. - I čuva lozu Petra Velikog.
- Tvoje velike ljubavi. -I vas. - Ali uglavnom njega. Za tebe.
To može da funkcioniše za sve nas.
Uvek mislim da sve radiš za mene, ali zapravo radiš za njega.
Mislim da sam vam dokazala svoju ljubav.
Očajnički tražim od vas da učinite nešto za mene.
Instinkt mi govori "ne". On vrišti. Ne.
Kako hoćete.
Jesmo li sigurni da je cev ove puške ravna? -Sigurni smo.
- Mislim da je rekao "mrtav". - Rekao je "mlitav".
Možda nam je potreban stariji, sporiji jelen. -I jeste. Da nađem tronogog?
Odjebi, debeli. -Upucajte mene, ja sam bliže. -Jednostavno ponovimo.
- Ura! - Da.
Bog ga je izabrao! A tatica ga voli. Da!
Zdravo, mama. Mahni joj.
Jesi li videla to? -Videla sam tebe. Razmislila sam.
- Dopustiću jelenski ritual. - Ura!
Ali ne i pomazanje. -Nemam pravo da odbacim očevo nasleđe.
- Kako da mu to objasnim? - Mrtav je. -Nije. -Mi smo budućnost.
Misliš, ti? Moram da odbacim porodicu da ti ne bi smetala?
Otac je sagradio sobu i palatu u kojima živimo,
u gradu koji je gradio čvrstom voljom. Želeo je hiljadugodišnju vladavinu.
Na vlasti si zbog njega. -Na vlasti sam jer sam to zgrabila, to mi je sudbina.
Ne, već zato što sam ti to dao. -Opet ćemo o tome? -Da. A šta je s Pavlom?
Pavle će imati nas. -Kako da mu objasnim da je niko?
Zar ne misliš da smo ti i ja izuzetni? -Naravno.
I da će naše dete verovatno biti slično. -Previše tražiš.
- Od mene, od Pavla. - Molim te da izabereš nas.
Koji kurac? -Jebeno si je doveo ovamo, izabrao si je za ženu. Ti si kriv.
- Niste mogli da je kontrolišete. - Jer je volim!
Nisi smeo da dovedeš nekoga koga ću voleti. Nemar.
Nisam ja kriv. Petar Veliki je vladao svojim ženama,
mislio sam da ćete biti takvi. Pogrešna procena.
To je bilo okrutno.
Obojica ste ovde, sjajno. Arči, diži se.
Nije pristala. Nisam uspeo. Jebote, šta će tata reći?
Mogu da nagađam. -Tišina. Zato imam plan. Sedativ.
Kapni joj ga na usne kad zaspi. Upiće se i duboko će zaspati.
U ponoć će Pavle biti proglašen. Dovedi ga u kapelicu,
zvanično će ga pomazati, a ona neće saznati sve dok ne zatreba.
- Sviđa mi se. Bog se umešao. - Jebiga. Daj mi to.
To je tajna koju moraš da čuvaš dok se ne završi.
U redu, u redu. -To je baš ohrabrujuće. -Opet ću te udariti.
A Bog će vam to zapamtiti. Opet.
Verujem u tebe, dušo. Za cara Pavla.
- Živeli! -Živeli! - Živeli!
Odlično je. -Njena posteljica je božanstvena. -Ima ukus mamine.
Ovo je uzbudljivo, Pavle. Tvoj prvi korak prema carevanju.
Šta ako to nije za tebe? Nije bilo za mene.
Šta ako te samo opterećujem? Nije lako nositi teret Petra Velikog.
Možda dobar otac treba da te zaštiti od toga.
Klimni glavom ako to želiš.
Ne mogu da razaberem. U pravu si. Ja ću odlučiti.
- Kasni. - Aha.
- Gledaj, gledaj. Plemiću. - Care. -Dođi. Sagni se.
- Hvala, gospodine. - Možeš da ideš.
- Zapravo je mislio da si ti on. - Dobar sam u svom poslu.
Ove freske su predivne.
Pokušavaš da skreneš sebi pažnju sa slabosti svog nećaka?
- Da, zapravo pokušavam. - Samo Bog kontroliše sudbinu.
Onda mu reci nešto.
Ovo je jebeno bizarno. U jednom trenu govori: "Izabrao ga je Bog",
a sad ga vezuje za divlju životinju i puca po njemu.
Ovo je Rusija. Uskoro ćemo otići kući. Osećam to.
- Žao mi je. Znam šta ti je to značilo. - Ljubav ponekad boli. Izdržaću.
- Jutros sam izvadila limun. - Radujem se što ću upoznati vašu ćerku.
Ili šansu za mnoštvo dece među kojom ćemo birati vladara.
Grigore. Treba li da budem nervozna? -Nimalo. -Sranje!
Nova puška. U redu je.
Pustite jelena!
Pugačove. Bog te je pozvao.
Ja jebem tebe ili ti mene? -Nijedno od toga. Sjebaćemo caricu. -Super.
MEDIATRANSLATIONS