Zapomni si, mehur z vinom je Pavel,
strel v glavo pa pomeni, da si pripravljen.
- Premaknil se je. - Ja, to počnejo. Več vaje rabiš.
- Ne skrbi, Pavel. - Zato vadiva.
VELIKA
JELEN
Torej morajo najti veliko opic.
Zgodovina mi bo upravičeno ostro sodila zaradi opic v vsaki vasi.
Naredili ste, kar ste morali. Hura! Peter je zagotovo vesel.
- To si je izmislil pri 12-ih. - Seveda. Simitza so ubili.
- Ja, saj so ga morali. - Zakaj je dan že zdaj tako neznosen?
Ni. Poln je možnosti in veselja.
Pozabite na to in se osredotočite na Pavlovo posvečenje in na jelenji obred.
- Kaj je z jeleni? - To si je izmislil Peter Veliki,
kot slavje za Petrovo posvečenje. Zabaven način praznovanja.
Peter si je želel nadaljevati tradicijo.
Pravzaprav imam presenečenje. Počakajte.
Sranje!
Pavlovo posvečenje, če lahko greva čez besede.
Po tradicionalnem blagoslovu bi nadaljeval s svobodnim govorom.
- Slabe novice? Lahko pomagam? - Ne. Kaj si rekel?
Pavlovo posvečenje. -Posvečenje! Kako čudovit dan! Pokusita tole.
Odlično. Kaj je to? -Po Pavlovem rojstvu so vašo placento
namočili v sod najboljše vodke,
s katero nazdravimo na Pavlov posebni dan.
- Svojo placento sem spila? - Ja. Sladka in močna je, kot vi.
Po kvasu ima okus. Poglejmo govor.
Upamo, da mu bo sonce obsijalo čelo,
ko bom rekel: "Bog te proglaša za vodjo."
- To bom rekel z zelo globokim glasom. - Že zdaj vem, da bom zajokala.
Prav. V salon Nakaz moram.
Mislil sem, da bo imel Nakaz okus po prihodnosti, vendar okušam drek.
Kako si drzneš, Voltair! Cesarica je najpogumnejša in najmodrejša
in ona bo prevladala! Nisem vas videla. Nepremišljeno vas hvalim.
Začeli smo z umorom, končali pa pri opici.
Ljudje imajo radi opice.
Osredotočimo se na to, kar sledi Nakazu. Izobraževanje za vse!
Vaščani niso hoteli glasovati, ker jim je to prepovedala Cerkev.
Po pogovoru z njimi, bi bili raje bičani, kot da bi brali knjige.
- Cerkev jih ne pusti pri miru. - Tukaj sem, Francoz.
Lahko bi se razumno pogovorili o vlogi Cerkve v našem življenju. Archie?
- Odprtih src. - Ženska! Odlične novice!
Sredi nečesa sem. -Ne more biti tako pomembno kot Pavlove prve besede.
Kaj?
Sedela sva na tleh in se igrala, ko me je pogledal in rekel... -Kaj?
"Pička".
Kaj? -Pička. Najbrž bo naslednja beseda "lizati". Reci "lizati".
Kdo bi rad slišal naslednjo Pavlovo besedo? -Ne! Nehajte!
- Reci za mamico. - Pavel, ne!
- Pusti ga! -Vzemi ga! - Zmeden sem. Je to tako slabo?
- Nočem, da je to njegova prva beseda. - Zakaj? Že zdaj misli na svoje radosti.
Hočem, da je prijazen in dober otrok, ki ga vodi razum in ne pička.
- Jaz ga sprejemam takšnega, kot je. - Seveda. Isti je kot ti! -Hura!
- Ne pozabi, da me jebeno ljubiš. - Danes ne.
Znorela si in me živciraš. Otrok je, ne ve, kaj je rekel.
Jaz pa vem. Torej bo naslednja beseda "umor", pa "pizda",
pa "boj z noži", pa "fige v slanini",
in "prereži vratove". To pomeni, da je tak kot ti!
Ti pa hočeš, da mu naj Bog pomaga voditi državo?
- Ne! To se ne bo zgodilo! -Ne drzni si. - Posvečenje je odpovedano.
- Kaj? -Tudi norost obreda z jelenom. - Nekaterih mej ne moreš prestopiti.
Od tega je odvisna usoda mojega sina. Ne boš je ogrozila.
Ne grozim, ampak obljubljam. Ne bom tvegala, da bo kot ti,
jaz pa mu naj dam možnost in pravico, da bi zlorabljal naše državljane.
Utihnite, sicer vam bo porezal goltance!
Dokazal si svoje. Imaš problem? Vzemi nož in prereži goltanec.
Daj! Izreži moje trapasto srce, ker te je ljubilo.
Prišel sem z dobrimi novicami, ti pa si bila grozna mama in žena.
Ni mislila resno. -Seveda ne. To je bilo zelo... O bog!
Pavel mora biti uzakonjen pred Božjimi očmi.
Tudi ona mora videti nevarnost, če tega ne stori.
Pravkar sta se sprla in to jima je vznemirilo dušo in um. To je vse.
- Zakaj pa se potem treseš? - O bog. Pa res. Kako čudno.
- Ljubi bog. - To me centrira.
Dobro sem. -To morava zatreti v kali. -Tako je.
Grigor, ne boš verjel... Ni to krasno?
Bilo je. -Kaj je? -Med Katarino in Petrom se je vnela vojna
in za trenutek sem pomislila, da bo pokol. -Kaj? -Sranje.
Je v redu? -Jezen je kot takrat, ko so mu kot otroku vzeli tigrčka.
O bog. Brisačo.
Adijo.
Razmišljaš o bivšem prijatelju? Ne morem verjeti, da to rad poriva.
Obožuje jo. In mene tudi.
Ljubezen je slepa, v tvojem primeru še posebej.
Tisočkrat si mu strla srce. Enkrat lahko tudi on tvoje.
- Nikogar nočem videti. - Moja vloga je skrb za duhovnost
in politični pohlep. Ste v redu? -Niti ne.
Enkrat sem debeli mami rekel, da je ne bom več obiskoval,
če vidim, da spet jé torto.
Medtem ko sem to govoril, sem ji jezno eno porinil v njena ogromna usta.
Kaj pizda govoriš? -Marsikaj ste rekli. Samo besede so, ki jih odpihne veter.
Ljubezen pa ostane v telesu. Dva dni pozneje sva pila popoldanski čaj
in dovolil sem ji, da se je prenajedla do bruhanja. -Archie, pojdi proč.
Posvečenje je zaradi Pavla, ne zaradi Petra.
Torej nisi prišel zaradi skrbi za duhovnost.
Nadarjeni duhovnik sem, lahko delam dve stvari hkrati.
Preidiva na politični pohlep. Brez posvečenja
se ruski prestol ne bo več dedoval.
Tradicija, zaradi katere ste ostali na oblasti.
- Oblasti nisem nasledila. - Ljudje mislijo, da ste jo.
Če se ne bi poročili v družino, ne bi bili več na prestolu.
Neumnost! -Družina mora biti posvečena pred Bogom,
sicer lahko vsak pizdun prevzame oblast.
- Tvegate legitimnost vaše vladavine. - Tvegam legitimnost vladavine
- ali moč tvojega Boga? - Oboje. Velika tveganja, kajne?
To je bilo noro! Tako je bilo tudi na prvi liniji fronte.
- Belo vino in parfum iz račjih jeter? - Preveč sem jezen za... Zgleda okusno.
Dušo nahrani. Kaj hudiča počne? Lastnemu sinu bo odvzela prestol?
- Jebeni "oj", kot rečemo na Švedskem. - Ste v redu? -Nočem je blatiti.
- Pošast je, ki sovraži vašega sina. - Korenčkova torta.
- Za carja? Ga sovražiš? - Tako ne gre! -Hitel sem.
Pravkar sem slišal. Vsi govorijo o tem. Strast!
Spomnim se, ko sva bila poročena. Prečudovito.
- To ni strast. -To je napad. - Tega vam ne sme delati.
Nekaj moram narediti. Gremo na vreče.
Dokler se ne opraviči, ne bom govoril z njo.
Jo boste nategnili? To po navadi pripelje do pogovora. -Nikar.
Strinjamo se. -Seveda jo bom, saj nisem pošast.
- Ampak brez besed. - Gospoda, ven! -Tolažita me.
- In dala sva mu odlično vino. - Sta še tukaj? Rekla sem, ven!
Si v redu? -Niti ne. Grdo sva se sprla. Tega besa ne razumem.
Hvala, teta. -Pred dvorom nikoli več ne zagrabi noža.
- Hotel sem jo prizadeti. Bil sem... - Jezen? -Prizadet.
Noče, da je sin podoben meni, vendar me še vedno ljubi. To me bega.
Ni tako zapleteno. To nima nič z ljubeznijo. Tvoja čustva niso važna.
Tudi tvoja ljubezen ne. Pomembna sta tvoja družina in služba.
Naredil boš, kar je prav.
Agresivna si. -Kot sin svojega očeta imaš eno nalogo. Ohraniti rod.
Ja. Niti na to ni pomislila.
Spomnim se, kako sem tukaj igrala badminton. Gola.
Namesto žogice smo uporabili pasijonko. Tvoj oče jo je vrgel vame.
Všeč mi je bilo, kako se je sadje zmečkalo po mojem golem telesu.
Izbruhnil je v krohot, tako kot je znal samo on.
Padel je na tla. Stekla sem do njega
in pogledal me je z očmi, ki so te hkrati objemale in teple in rekel:
"Pazi na moj rod, ljubezen moja." Potem pa umrl.
Aha.
Samo še to bom rekla, kaj še rabita?
Razumem.
Upal sem, da se boš tukaj strastno ljubila.
Mokra od potu in poškodovana. Naj te povoham.
- Odjebi! Si videl prepir? - Ja. To vama odpre še ena vrata.
Najbrž tudi zate?
Zakaj ne bi vsi zmagali? Bog si to želi. -Smešno.
Otrok mora k posovečenju v Cerkev. Nežno ji zašepetaj:
"Ne prikrajšajmo Pavla, da bi se maščevali Petru."
In ne vzemimo Cerkvi pravice, da posvečuje vladarje in ji zmanjšamo moč.
- Sem vedel, da boš razumela. - Vidim, da noriš.
V meni vre mešanica čustev.
Daj, povohaj me.
Vanilja. Nenavadno. Upal sem, da bo mošus.
Me zafrkavate? Sprete se z butastim možem in potem pritečete k meni?
- Samo mimo sem šla. - Lažnivka.
O, prekleto!
Vladarica te čudovite države sem, ker je to moja usoda.
In zato, ker sem to jaz predlagala. V glavnem zato.
To sem sprejela, ker imam ideje in pogum,
ne zato, ker človek, ki predstavlja Boga, ki morda ne obstaja,
in je v zvezi z eno plemiško družino, odloča, da bo vladar otrok,
ki lahko postane pošast. Govorimo o mojem sinu, ki ga imam rada. -Ja.
Ja. Odvisni smo o kaprici vladarja, in če je on slepi velikan, ki pleše,
- smo obsojeni na propad. - K sreči smo odvisni od mojih kapric.
- To sem hotela reči. - Odleglo mi je, ker si spet ob meni.
Proti tvojemu možu bova vedno držali skupaj.
Razumem, da ga sovražiš. Ne teži mi s tem.
Vi pa mi ne težite z vašo ljubeznijo do njega.
- To bi lahko bilo pravilo. - Ker to ljubezen sovražim.
Danes jo tudi jaz. Ampak je tu, tudi, ko sem jezna...
Spet boste govorili o tem.
Nehajva, ker potem moja ljubezen do tebe lahko obstaja.
Pogrešala sem vas. Sovražila sem vas, vendar sem vas pogrešala.
Carica! Živjo. Dobrodošli. Draga, nisi povedala, da pride.
Maksim. -Zakaj uporabljata te kozarce? Prinesel bom kristalne. In prigrizek?
Dober ulov.
Tukaj ste. Iskala sem vas, ste v redu?
- Ja. K Marial sem šla. - Čudovito.
Če je v koreninah odnosa ljubezen, le-ta vedno spet zraste. -Menda.
Zelo sem jezna. -Ljudje v jezi izrečejo marsikaj, česar ne mislijo.
Čeprav sem bila jezna, sem vse mislila resno.
To je Čoglokova knjiga o znanosti zakona. Zelo je moderna, všeč vam bo.
Vajina ljubezen je divja, včasih še preveč. To bo pomagalo.
Cesarski zakon je delo. Opravite svoje delo, sicer bodo strta srca,
uničena življenja in kri do kolen.
Zapisujem si.
"Moji ženi ni všeč, če jo med intelektualnim druženjem nekdo zmoti."
Smešno. -"Kaj, jebenti" je moja reakcija na to, kar se je tam zgodilo.
Eskaliralo je. Kot da sem padala s pečine in se nisem mogla ustaviti.
V zakonu so nenadni izbruhi pogosti.
Oče je v mamo večkrat metal vaze,
mama pa mu je med spanjem v usta natlačila steklo.
Moja mama je znorela, tako kot sem jaz.
Peklenski val je pometel skozi prostor in očetu spodnesel tla pod nogami,
potem pa ga utopil v metaforični vodi, medtem ko se je bedno izgovarjal.
Torej je to normalno. Zakonske norosti, ko izrečemo to, česar ne mislimo.
Nekatere stvari sem mislila resno.
Od moje sestre Angele.
"Kje je mama? Ne odgovarja mi na pisma. Odgovori mi, skrbi me."
Prav. Nerodno. Mislil sem, da sem jo zakopal.
Mogoče se nama je danes nabrala preteklost.
- Kot da ji vsak teden doda več teže. - Pozabiva na to, prav?
Izrekla sva stvari, ki jih nisva mislila. Pa kaj? Samo besede so.
Sleciva se in nehajva govoriti.
O posvečenju sem mislila resno. Naj ti bo to jasno.
- Kaj počneš? - Nimam izbire.
Ločila naju boš.
Elizabeta mi je dala knjigo. Lahko bi poskusila.
Menda je to "Znanost o zakonu."
Kakšen je? -Kaj misliš, Agnes? Kot podganje bruhanje.
Akvarit pogrešam.
Ne čakaj me.
V tvoje stanovanje grem. Zvečer se dobiva tam. -Ja, prav.
- Dejanja rabimo, ne samo besede. - O, kaviar.
- Na. -Kaj je to? - Sprati si moraš okus po lažeh.
Pridruži se nam. Pamet zapravljaš kot zagrenjena mrha. -Ne strinjam se.
Podvomiti moramo v vsako odločitev carice. Za državo.
- Ne gre za to? -V dvomu sem. - Kakšnem?
Poslušal bi te, ampak medtem, ko mi ga vlečeš,
vendar bi težko govorila.
Kaviar? -Uničila si romantičen trenutek, Georgina.
Res ne. Če bi bil kastriran in osredotočen samo na ideje,
bi bil čudovit, Voltair. -In žalosten, a ne? Voltaire brez kurca? Ne.
Pustimo Voltaira, da si ga povleče in razmišlja o tem,
- midve pa se greva v miru pogovorit. - Velja.
Ta vaja se imenuje vlečenje vrvi.
Na papirčke na vrvi so napisani vajini problemi.
Pogovorita se, poskusita razumeti drugega
in ko ga razumeta, naredita korak naprej.
Upam, da se bosta skupaj približala črti.
Začnita!
"Katarinina vladavina." -Ne deliš moje želje, da bi se država spremenila.
Ker je to noro. Genialno, ampak noro. Ti pa ne poslušaš mojih nasvetov.
Rada bi, da prebereš vsa Diederojeva dela,
ker sicer ne moreš razumeti mene in mojih teženj.
Koliko jih je? -47, brez pamfletov s komentarji.
47? Si znorela? -Ne moreš prebrati ene knjige? Samo ješ in loviš.
Osvobodi se v gozdu, pa te bom cel dan lovil in lizal.
- Temo spreminjata. -Ja? -Arkadij. - Znanost zakona je čudno zabavna.
- Izgubljaš. - Ne, ti izgubljaš.
- Mislim, da ne gre za to. - To je pa jebeno hvalisanje.
Par mora ostati v ravnovesju.
Ostanita povezana, medtem ko vaju obmetavava z žogami.
- Čuvam te. Vedno. - Vem.
Oprostite. -Vse lahko preneseva. Poglej me in reci, da to ni res.
Verjamem, če sva samo v sedanjosti. Ampak preteklost in ljudje...
Jebenti! -Oprostite, piše, da se moč postopoma povečuje. -Kje?
Nekje. -To je bil samo prepir, ki je ušel izpod nadzora.
- Pretvarjajva se, da se ni zgodil. - Je amnezija skrivnost srečnega zakona?
Sranje! Naslednja žoga bo vržena iz Arkadijevih hlač.
Med prepiri je najbolje uporabiti izjavo "ti vedno".
Na primer: "Ti vedno počneš to in to pri tebi sovražim."
Vedno greš v službo in to pri tebi sovražim. -Odlično! -Hvala.
- Rusijo rešujem. - Ne, reči morate:
"Sprejmem, kar praviš, grozna sem, vseeno me imej rad."
Tega pa ne bom rekla. -Če ne rečete, vas bom s pestjo v zatilje.
Jaz pa moram poseksati Petra, medtem ko vidva gledata. -To ne piše.
Piše, da je improvizacija dovoljena.
Prav. Sprejmem, da sem grozna
in postavljam pred tebe reševanje Rusije in vsega, kar si ji naredil.
- Vseeno me sprejmi. - Sprejmem te.
Vedno ubijaš, karkoli hočeš, loviš, ješ in porivaš, kadar hočeš
in počneš, kar hočeš. To pri tebi sovražim.
Sprejmem, da si organiziram svoje življenje na odličen in zabaven način.
- Vseeno me sprejmi. - Smešno.
Srhljivo, vendar morava zdaj podati mnenje. -Vidva?
Ti si hedonist z velikim tičem, ti pa zadrta mrha predana delu.
- Obsojena sta na propad. - Napaka. Arkadij, kaj praviš?
Oba sta izjemna človeka in zato je to težko.
Živita na robu, vsak rob pa je oster. Drug drugega ranita, ker sta samosvoja.
Zato morata najti način, da sprejmeta, da bosta ranjena
ali pa bosta zaradi drugega morala sprejeti kompromis.
- Jebenti, Arkadij. -Prav res. - Vse opazim, vesta.
Res je. Prekleto dobro oko ima.
Peter, v dar sem vam prinesel fazana. In 11 steklenic rosea, 46 ostrig,
kuharju pa sem rekel, naj speče kolačke, polnjene z melono.
Hotel sem predlagati badminton, ampak vi nekaj počnete. -Končali smo.
Delo imam. -Ostani in se igraj. Ves čas izboljšuješ Rusijo.
- Zabavajmo se. -Zabavajmo? - To je šesto poglavje.
Poskusimo. -Štiri rabimo. Naj pokličem George?
- Lahko nas je šest. - Hugo. -Mislim, da je umrl.
To sem slišal tudi jaz. Lahko ostanemo. Jaz in Tatjana?
Ne, Grigor. Pokliči Marial. Hvala vama, Lahko gresta. Štirje.
- Neverjetno. - Marial? -Marial.
Rekla je: "Pokliči Marial". Nisem mogel verjeti.
- Ko me enkrat vzljubiš... - Seveda, se strinjam.
Zelo si srečen. -Mi štirje skupaj, prijatelji. Prekleto čudovito!
- Hugo pa naj odjebe. - Me veseli, da zaradi mene.
Vesel sem zate. Ne zajebaj tega. -Ne bom.
- Sovražiš ga. Skrivaj to. - Odlična igralka sem.
- Tisti orgazem včeraj. - Bil je resničen. -Res?
To je bilo dobro. Skoraj sem ti nasedel. Vzljubila ga boš.
- Vsi smo ga. - Vsi. To me je skoraj prepričalo.
Živjo. -Zdravo. -Eno pravilo. O njem ne smeš grdo govoriti.
Lahko pa mislim. -Če moraš, ampak ne smeš govoriti. -Jasno.
- Kozarec imaš pol poln, da ne polijemo. - Lahko pa se napijemo.
Do konca igre se moramo napiti.
- Katero stran hočeta? - Z vama bom igrala.
Agnes. Upal sem, da se nisi slekla, da bi lahko strgal obleko s tebe.
Najprej tole.
- Igrala se bova vojno igro. -Kaj? - Jaz sem Švedska, ti pa Rusija.
To je bitka, ko je nastopilo premirje. Misliš, da bi zmagal?
Vem, da bi. -Jaz vem, kakšen je bil naš načrt. Poglejva.
Mogoče sem se zaljubil. -Če se ne bi, bi bila užaljena. Začniva. -O bog!
- Glej žogici. -Ne morem jih ne gledati. - Se spogleduješ z možem?
Njegovo domišljavost uporabljam proti njemu. Ena, nič. -Genialnost.
- Sranje! Tekmovalnega duha sem. - In do zdaj zelo slaba.
Proč od moje partnerke in serviraj.
- Si v redu? - Ja.
Opa! Dva, ena.
- Marial, stopi bližje. - Vem, kje moram stati.
Nikar.
- Sranje! -Tri, ena. -Oči na žogico. - Znam igrati.
Toliko zgrešenih me je zmedlo.
Potem pa poskusiva bočni protinapad.
Obrnil sem vas, zato ni več s strani. Tisoče mojih gledaš v oči.
Jezni so, z nabitimi puškami in dvignjenimi tiči. -Fak! Umaknimo se.
Na grebenu sem! Nad dolino umika v... Ha!
In to je vse! Veš, kam potem marširam?
- V Stockholm. - Zmagal sem! Sem vedel.
Mogoče bi res. Očitno ne boš nikoli izvedel.
Ampak zdaj sem v Stockholmu. Si ti vojni plen?
Pridi sem. Po vseh štirih.
Povohaj me in se oglašaj kot bizon.
Tudi če bi te hotela, te ne morem poseksati. Poročena sem. -Ne, ampak...
Od poželenja kar gorim. To je sladko mučenje, ki ga morava zdržati. -Ne.
Jaz umiram.
- To si obupno želim, preden umrem. - Švedska tudi. -Ja.
Grozno je umreti s toliko nepojebanih in neosvojenih stvari.
Zaradi tebe se mi trga srce.
Bi moral sedeti in verjeti, da bo to rešil Peter?
- Zaradi učinka bom ponovil. Peter? - Nadarjen je in ona ga ljubi.
Upam si reči, da mu ne bo uspelo. Kaj potem?
Archie, ko se midva združiva proti nekomu, kdo zmaguje?
Res je. Vendar ne pozabi,
da je to, kako naj rečem, jebeno resna zadeva.
Poskušal sem se ji prilagoditi, ona pa meni ne.
V nekem trenutku boš slišal zvok streljanja. Ker bom podivjal.
Zelo si jezen. Te naučim raje ptičjih zvokov?
Pote sem prišel. Očitno to ni pravi trenutek.
Včasih ti zavidam. -Res? Jaz tebi nikoli nič ne zavidam.
Čeprav so mi včasih všeč tvoje kape.
Prosi Vinodela, naj se vrne. Rad gledam.
Še vedno gledaš? Kdaj se boš prepustil?
Tak zvok streljanja bi rada slišala.
Prekleti fazan! -To je zaradi mojega načina streljanja. -S puško?
Neverjetno. Sedimo za mizo, jemo fazana in uživamo v odpuščanju.
Vključno z Marial in številnimi njenimi izdajami.
- Moje jebene izdaje? -Na Marial. - Vsaka ljubezen je zapletena.
Včasih je ljubezen drugim nerazumljiva. Za nekoga je pošast...
- V vrat jih ustrelim. - Kaj? -Fazane.
Da krogla ne pride v prsi. Ko se peče, mesto ostane svilnato mehko.
- Odlično. -Svilnato. Bravo, dragi. - Si prijazna do sočloveka?
Tu in tam. -Neverjeten prizor. Si zaljubljena?
Tudi vaša zaljubljenost je čudežen prizor. -Previdno.
- Na Grigorja in Marial. - Na Katarino in prihodnost Rusije.
- In na Petra in Katarino. - Na zdravje! -Na zdravje!
Katarina je danes dobila pismo od sestre.
Nenavadna in morda nevarna tema za večerjo, mož.
- O bog, kaj je rekla? "Kje je mama?" - Marial, vzemi hrano in počasi žveči.
Razmišljal sem, kako bi odgovorila. V glavi sem napisal pismo.
Kaj? -"Draga svakinja, ne poznaš me, vendar sem bivši ruski vladar,
poročen in nor na novo vladarico, tvojo sestro Katarino.
O zdravju tvoje mame bova še govorila." -Dober začetek.
- Res to počneš? - Ja. V tem ne boš sama.
Začenjam močno. "Ljubezen je kurba.
Verjemi prascu, ki ne misli pogosto z glavo. Ljubezen tvoje mame, na primer.
Prišla je in videla, da je njena hči postala tako močna vladarica,
da tega ni prenesla. Zato je hotela to zadušiti, tako kot najino ljubezen.
V dveh minutah in pol sem ji pomagal. Vključno s predigro.
Tvoja mama je mrtva. Ni mi žal,
žal pa mi je zaradi okoliščin. Če bi lahko vrnil čas, je ne bi poseksal.
- Samo skozi okno bi jo vrgel.'' - Prav.
"Ker prišla naju je uničit, najina ljubezen pa je neuničljiva.
Tvoja sestra se je maščevala tvoji mami in me petkrat zabodla.
Vsak vbod sem si zaslužil, medtem ko me je zabadala,
pa me je misel, da bi zmogla živeti brez mene, zelo razžalostila.
Njen boleči pogled je bil še hujši.
Groza, da bi za vedno zapustil njo in Pavla, je bila najhujša.
Nekako sem preživel. Najina ljubezen je divja.
Ona je sonce, ki gori v naju, včasih se zdi, da naju bo uničilo,
ampak se to nikoli ne zgodi. Vse dobro, tvoj svak Peter.
P. S. Obišči nas, spomladi je najlepše.''
- Kaj pravite? - Presenečaš me. -Ti pa mene.
- In mene. - Ste prekleto...
Pokusili svinjino? Odlična je.
V Franciji sem odkrila dve odlični zadevi. Razsvetljenstvo in French 75.
- Jaz pa sem tam odkrila oralni seks. - Dajanje ali sprejemanje? -Oboje.
Kakšna država! -"Tres bien." Hvala, ker pomagaš.
Na ženske in ideje. Ti slabi, bedni intelektualci.
Upala sem, da bodo goreči. -Na njeni strani si? Nihče ne ve. Skrivnostna si.
Nisem. Francija me je za vedno spremenila.
Voltaire in drugi samo govorijo. Za carico moramo biti divji.
Z idejami, pritiskom in delovanjem.
- Se strinjam. To je močno. - Tako kot me.
Prijateljico rabim, ki verjame v to, kar počnem. -Ob taki pijači jo imaš.
Kakšna jebena noč. Kako lepo, da smo bili spet vsi skupaj.
- Se hecaš? -Kaj? Všeč ti je bil. - Jebena pošast je.
Nekdo ga mora ubiti, da bi se osvobodili njegove čarovnije.
- Opa. Res sem mislil, da si se zabavala. - Narobe si mislil. Kot pri orgazmu.
Precej prepričan sem, da sva pravkar naredila otroka.
Mogoče.
Pavl! -Rekli ste, naj ga pripeljem, če bo rekel kaj novega.
- Kaj je rekel? -Kar strah me je. - Nočem uničiti presenečenja.
- Srček. - Kaj si rekel, Pavl?
Upam, da "razsvetljenstvo", da bi se z mamo uravnovesila.
Nočem uničiti trenutka, ampak tega mu ne moreš vzeti. Premisli.
Prav. Bom.
- Knjiga. -Je pravkar rekel "knjiga"? - Mislim, da.
Odlično. -Ej! Vadimo! Vadimo jelenji obred.
Sredi noči je. -Mrtvi smo, uspeti vam mora, sicer bo Pavlova glava...
- Poglejte ga. Peter Veliki. - Velementov, si dobro?
- Vedno je bil tukaj. Pogrešam vas. - Velementov, pojdi domov.
Temu človeku bi morali izkazati čast. Malemu Pavlu.
Poglejte ga. Vladajoča družina se crklja. Kakšen dan bo to!
Me veseli, da bom to doživel. Skratka, vadimo!
- Odpeljal ga bom domov. - Videl njegovo posvečenje,
vedoč, kako je vaš oče jokal na dan vašega posvečenja. -Res?
Kot otrok. Prisilil me je, da sem mu jih nekaj primazal, da je nehal.
Ja.
- Spet sta prijateljici. -Kako veš? - Cel dvor govori o tem.
- Ponosen sem nate. - Kako sta se razumela s Petrom?
- Raje imam Pugačevovo verzijo. - Kaj? -On živi spodaj.
Včasih se vrnem k staremu življenju. Tip je jebeno smešen.
Odlično oponaša Petra. Zlo in šarm v enem.
Res? Zanimivo. Si omenila včerajšnje posvečenje?
Nisem, vendar bo ona popustila, on pa bo pritiskal nanjo.
- Točno ve, kaj mora reči. - Rojen je, da dobi, kar hoče.
Odlične novice. Pridruži se nama z Maksimom v portu. -Pijmo in igrajmo.
- Ne, utrujena sem. Lahko noč. - Ženske so tako občutljive.
- Koliko nočnih obiskovalcev. - Ne predajte se.
Ne bom se. -Ko govorite, se vam trese glas.
- Rusije ne smete pustiti v rokah... - On je moja polovica.
- Prva njegova beseda je bila "pička". - Ja, druga pa "knjiga".
- Ne vidite, kako manipulira z vami. - Nikar. Imeli sva pravila, Marial.
Preveč vas imam rada, da bi sledila pravilom.
Ne predajte se.
Kakšen čudovit prizor. Ti je uspelo? -Zagotovo mi bo.
- Torej ti še ni? - Ne, ampak mi še bo.
- Svojega dela nisi opravil. - Ne teži mi.
- Nežno jo bom porinil, ona pa bo padla. - Ni časa!
Znal bom izbrati pravi trenutek.
Od mojega instinkta je odvisen družinski rod.
- Zagotovo mi bo uspelo. - Prav. Ona bo popustila.
- Dobro jutro! -Dobro jutro. - Slišim, da ste se pobotali z možem.
- Vajina ljubezen je tako strastna. - Ja. -Gledam Pavla in si mislim:
- "Kako naj ne bo neverjeten?" - To je bilo očitno in nespretno.
Pomembno je. Ni mi vseeno zaradi napake, ki bi jo lahko naredili.
- Celo malce grozeče. - Nehala bom, vi pa začnite.
Ne morem sprejeti ideale meritokracije,
in dovoliti Cerkvi reči, da je Bog izbral mojega sina za vladarja,
ne ozirajoč se na to, ali je ustvarjen za to ali ne. -Meni je bil govor všeč,
- ampak ne zato. - Zato, ja. In če bi imela hčerko?
Nemogoče, ker imate v pički limono.
Ne vem, o čem govoriš. Kaj...
- Kaj pizda delaš? -Limono voham. - Proč z mene!
Če ne priznate, vam jo bom vzela ven!
Ja, prav! Jezus.
Preveč imam dela, da bi imela še enega otroka. To je vse.
Večkrat bodite iskreni.
Pusti me. Neumno je, da bi Pavla posvetili.
To bi morala razumeti. S tem za druge postane možnost.
- Mene se rešite in izberete njega. - Ja? -Torej veš za to? -Seveda.
- In še vedno hočeš, da to naredim? - Vedno ste bili in boste ogroženi.
Ljudje prav zdaj nekje načrtujejo vaš umor. -Morda tudi tukaj.
- Smešno. - Se ti zdi?
- To vas krepi in slabi. - In ohranja rod Petra Velikega.
- Tvoje velike ljubezni. -In vas. - V glavnem pa njega. Zate.
Morda bo to dobro za vse nas.
Vedno mislim, da delaš vse zame, v bistvu pa delaš zanj.
Mislila sem, da sem vam svojo ljubezen dokazala.
Obupno vas prosim, da nekaj storite zame.
Instinkt mi govori "ne". Kriči. Ne.
Kakor hočete.
- Smo prepričani, da ima puška ravno cev? - Prepričani smo.
- Mislim, da je rekel "mrtvec". - Rekel je "prdec".
Morda potrebujemo starega in počasnega jelena. -Saj je. Hočete trinogega?
Odjebi, bajs. -Mene ustrelite, bližje sem. -Ponovimo.
- Hura! - Ja.
Bog ga je izbral! In očka ga ima rad. Ja!
Živjo, mami. Pomahaj ji.
Si videla? -Tebe sem videla. Premislila sem.
- Dovolila bom obred z jelenom. - Hura!
Posvečenja pa ne. -Nimam pravice zavreči očetovega nasledstva.
- Kako naj mu to razložim? - Mrtev je. -Ni. -Midva sva prihodnost.
Misliš, ti? Naj zavržem svojo družino, da ti ne bo v napoto?
Oče je zgradil sobo in palačo, v kateri živimo,
v mestu, ki ga je postavil z železno voljo. Hotel je tisočletno vladavino.
Zaradi njega imaš oblast. Imam jo, ker sem jo vzela, ker je to moja usoda.
- Ne, ampak zato, ker sem ti jo dal. - Spet to? -Ja. Kaj pa bo s Pavlom?
Naju bo imel. -Kako naj mu povem, da je prekleti nihče?
- Se ti ne zdiva izjemna? - Seveda.
- In otrok nama bo najbrž podoben. - Preveč zahtevaš.
- Od mene in od Pavla. - Prosim te, da izbereš naju.
Kaj, pizda? -Sem si jo pripeljal in izbral za ženo. Sam si kriv.
- Niste je mogli nadzorovati. - Ker jo ljubim!
Sem ne bi smel pripeljati nekoga, ki ga bom ljubil. Huda napaka.
Nisem jaz kriv. Peter Veliki je vladal svojim ženskam,
in mislil sem, da boste tudi vi taki. Napačno sem ocenil.
To je bilo kruto.
Oba sta tukaj, čudovito. Archie, vstani.
Ni privolila. Ni mi uspelo. Jebenti, kaj bo rekel oče?
Lahko uganem. -Utihni. Zato imam načrt. Pomirjevalo.
Ko bo zaspala, ji ga kapni na ustnice. Vpilo se bo in globoko bo zaspala.
Opolnoči bo Pavl krščen. Pripelji ga v kapelico,
kjer bo uradno posvečen, ona pa ne bo izvedela, dokler ne bo nujno.
- To mi je všeč. Bog se je vpletel. - Jebiga. Daj sem.
Obdrži to skrivnost zase, dokler ne bo opravljena.
- Prav. -To je zelo pomirjujoče. - Še enkrat te bom mahnil.
In Bog si bo to zapomnil. Še enkrat.
Verjamem vate, dragi. Na cesarja Pavla.
- Na zdravje! -Na zdravje! - Na zdravje!
- Odlično je. -Posteljica je božanska. - Okus ima po mamini.
To je vznemirljivo, Pavl. Tvoj prvi korak k vladanju.
Kaj, če to ni zate? Zame ni bilo.
Kaj, če te samo obremenjujem? Breme Petra Velikega je težko.
Morda bi te kot dober oče moral zaščititi pred tem.
Če si to želiš, pokimaj.
Ne znam razbrati. Prav imaš. Jaz se bom odločil.
- Zamuja. - Aha.
- Glej, glej. Plemič. - Car. -Pridi. Skloni se.
- Hvala, gospod. - Lahko greš.
- Pravzaprav je mislil, da si ti on. - Svoje delo obvladam.
Freske so prečudovite.
Poskušaš ignorirati šibkost svojega nečaka?
- Ja, res je. - Usodo nadzoruje samo Bog.
Potem pa mu že reci kaj.
To je jebeno bizarno. V enem trenutku govori: "Izbral ga je Bog",
zdaj pa ga je privezal za divjo žival in strelja vanj.
To je Rusija. Kmalu bova doma. To čutim.
- Žal mi je. Vem, koliko ti to pomeni. - Ljubezen včasih boli. Zdržala bom.
- Zjutraj sem si odstranila limono. - Veselim se, da bom spoznala vašo hči.
Ali morda kup otrok, med katerimi bomo izbrali vladarja.
- Grigor. Bi morala biti živčna? - Niti malo. -Sranje!
Novo puško. V redu je.
Izpustite jelena!
Pugačev. Bog te je poklical.
- Jaz jebem tebe ali ti mene? - Carico bova zjebala. -Super.
MEDIATRANSLATIONS