Ţine minte că plosca e Paul.
Trebuie să-l nimereşti în cap.
- S-a mişcat! - Aşa fac animalele...
Mai ai nevoie de antrenament.
Stai liniştit, Paul. De aia ne antrenăm.
ELISABETA
O POVESTE ADEVĂRATĂ, PE ALOCURI
RENUL
Au de strâns foarte multe maimuţe.
Istoria mă va judeca aspru
pentru ideea cu o maimuţă în fiecare sat. E normal.
Ai făcut ce a trebuit.
Petru sigur e fericit. I-a venit ideea asta la 12 ani.
Nu mă mir.
- L-au ucis pe Simitz. - Nu mă mir.
- Au fost nevoiţi s-o facă. - Ziua asta-i deja insuportabilă.
Nu este. Este o sursă de oportunităţi şi de bucurie.
Uită de toate şi axează-te pe ungerea lui Paul şi pe ritualul cu renul.
Ce-i treaba asta cu renul?
Petru cel Mare a inventat tradiţia pentru a sărbători ungerea lui Petru.
Este o celebrare minunată.
Lui Petru i-a surâs ideea de a continua tradiţia.
De fapt, am o surpriză în privinţa asta. Stai aşa!
La dracu'!
Ungerea lui Paul. Am putea analiza predica,
ce include binecuvântările tradiţionale,
urmate de improvizaţii inspirate.
Veşti proaste? Te pot ajuta?
- Nu. Ce spuneai? - Ungerea lui Paul...
Ungerea lui Paul! Ce zi minunată!
Gustă!
Delicios! Ce este?
După naşterea lui Paul,
placenta a fost pusă într-un butoi cu cea mai fină vodcă,
ce avea să fie băută în ziua specială a lui Paul, după ritualul cu renul.
- Mi-am băut placenta? - Da.
- E dulce şi tare, ca tine. - Are o uşoară aromă de drojdie.
Sperăm ca soarele să-i mângâie capul fix când spun
"eşti un lider ales de Dumnezeu".
- Folosesc baritonul pentru dramatism. - Sunt sigură c-o să plâng.
Bun. Trebuie să merg în salonul Nakaz.
Credeam că Nakazul va reprezenta viitorul,
dar mi-a lăsat un gust amar.
Cum îndrăzneşti, Voltaire?
Împărăteasa noastră este vitează şi inteligentă! Şi va birui!
Nu te-am văzut. Mă simt ciudat că m-ai prins lăudându-te.
Am început cu omorul, dar am sfârşit cu maimuţa.
Norodul iubeşte maimuţele.
Să ne axăm pe următoarea etapă. Educaţie pentru toată lumea!
Ţăranii au ezitat să voteze, fiindcă biserica le-a zis să n-o facă.
Acum că am vorbit cu ei,
ar prefera să fie biciuiţi decât să citească.
Iar biserica stă călare pe ei!
Sunt aici, francezule.
Am putea purta o discuţie raţională despre rolul bisericii în viaţa noastră.
Cu inima deschisă!
Soţie!
- Am o veste uimitoare! - Sunt ocupată.
Nimic nu-i mai important decât primul lui cuvânt!
Ce?
Se juca pe jos
şi, deodată, m-a privit fericit şi a spus...
Ce a zis?
Păsărică!
- Poftim? - Păsărică.
Presupun că urmează să spună "delicioasă".
Spune "delicioasă"! Cine vrea să-l audă zicând al doilea cuvânt?
- Nu! Încetează! - Spune-o pentru mami, Paul.
Paul, nu!
- Lasă-l aici! - Ia-l cu tine!
Sunt foarte nedumerit. De ce-i un lucru rău?
Nu vreau ca primul lui cuvânt să fie "păsărică".
De ce nu? Va fi o sursă de bucurie pentru el.
Vreau să fie un copil isteţ şi blând,
ghidat de creier şi de iubire, nu de păsărică!
Eu îl accept aşa cum este.
Evident! Este ca tine!
Nu uita că mă iubeşti.
Azi nu te iubesc!
Ai scăpat de sub control şi mă scoţi din minţi!
Copilul a rostit un cuvânt. Nu ştie ce înseamnă.
Dar eu ştiu ce înseamnă.
Înseamnă că urmează să spună "omor", "jigodie", "duel cu pumnale",
"smochine înfăşurate în bacon" şi "hai să tăiem nişte beregate"!
Înseamnă că îţi seamănă.
Vrei ca Dumnezeu să-l binecuvânteze ca viitor lider al ţării?
- Nu! N-o să se întâmple asta! - Nu îndrăzni...
- Ceremonia este anulată! - Poftim?
- Şi nebunia cu renul! - La dracu'!
De unele lucruri nu te poţi atinge, cum ar fi destinul fiului meu!
Nu-l ameninţa!
Nu-l ameninţ, îl protejez.
N-o să risc să devină ca tine,
n-o să-i ofer dreptul de a abuza de ţara asta.
Ţineţi-vă gura sau tai beregate!
Asta-i lecţia! Ai o problemă? Pune mâna pe cuţit!
Să te văd!
Taie-mi inima asta imbecilă, care te iubeşte!
Ţi-am adus o veste bună,
iar tu ai fost o soţie groaznică şi o mamă rea.
- Nu poate vorbi serios! - Sigur că nu.
A fost foarte... Doamne!
Paul trebuie să aibă legitimitate în ochii Domnului!
Chiar şi ea trebuie să înţeleagă posibilele riscuri.
Au avut o ceartă care i-a şocat pe amândoi, atâta tot.
Dacă nu eşti îngrijorată, de ce tremuri?
Doamne! Tremur puţin. Ce ciudat!
Dumnezeule mare!
Aşa reuşesc să mă adun.
Gata, sunt bine.
- Trebuie să intervenim imediat. - Într-adevăr.
Grigor, n-o să-ţi vină...
Ce drăguţ!
- Era. - Ce doreşti?
A izbucnit un război între Ecaterina şi Petru
şi am crezut c-o să se lase cu vărsare de sânge.
- Ce? - Rahat! Petru e bine?
Părea la fel de furios ca la nouă ani, când i-au luat puiul de tigru.
Doamne! Prosop!
Pa!
Te gândeşti la fosta ta prietenă?
Nu pot cred că-i place să te reguleze.
Adoră să mă reguleze.
Şi mă iubeşte.
Iubirea e oarbă. În cazul tău, trebuie să fie aşa.
I-ai frânt inima de o mie de ori.
Poate şi el să ţi-o facă o dată.
Nu vreau să discut cu nimeni.
Pot oferi şi îndrumare spirituală, şi sfaturi politice.
- Eşti bine? - Nu chiar.
I-am zis cândva mamei mele grase că n-o s-o mai vizitez niciodată
dacă o mai văd mâncând prăjituri cu cremă.
Când i-am zis asta, i-am băgat o prăjitura în gura ei imensă.
- Despre ce naiba vorbeşti? - Sunt simple vorbe.
Dispar la prima pală de vânt. Dar iubirea rămâne în corp.
Două zile mai târziu, am servit ceaiul şi am lăsat-o să mănânce până a vomat.
- Patri, pleacă! - E ceremonia lui Paul, nu a lui Petru.
Deci n-ai venit ca să-mi oferi sfaturi spirituale.
Sunt un preot talentat, pot face două lucruri simultan.
Să trecem la lăcomia politică.
În lipsa ungerii, tronul Rusiei încetează să mai fie ereditar.
Dacă suntem sinceri, tradiţia asta te-a ţinut la putere.
- Eu nu fac parte din familie. - Aşa eşti considerată.
Dacă n-ai fi intrat în familie prin căsătorie,
n-ai mai fi stat pe tron.
Prostii!
Familia unsă de Dumnezeu. În caz contrar, orice jigodie ar vrea tronul!
Pui în pericol legitimitatea domniei tale.
Periclitez legitimitatea domniei mele sau puterea Dumnezeului tău?
Pe ambele. Miza e mare, nu?
Fir-ar, ce dezastru!
Nici războiul n-a părut atât de intens.
- Sauterne şi parfait de ficat de raţă? - Sunt prea furios ca să...
- Arată bine. - Linişteşte-ţi sufletul.
Ce mama dracu' face?
Încearcă să-ţi lase fiul fără tron? "Oj", cum am spune în Suedia.
- Eşti bine? - Nu vreau s-o vorbesc de rău.
- E un monstru şi-ţi urăşte fiul. - Ţi-am adus tort de morcovi.
Tort de morcovi pentru împărat? Îl urăşti?
- Nu-i suficient! - M-am grăbit!
Abia ce am aflat. Toată lumea vorbeşte de pasiunea înfruntării...
Aşa era în prima noastră căsnicie.
- E frumos. - Nu e pasiune.
- E un afront. - Nu îţi poate face asta.
Trebuie să fac ceva. Hai să ne izbim de saci!
Refuz să discut cu ea până nu îmi cere scuze.
Ai regula-o?
- Regulatul duce deseori la dialog. - Nu i-o trage.
În sfârşit, suntem de acord.
Normal că aş regula-o. Nu sunt un monstru.
- Dar n-o să discut cu ea! - Afară, domnilor!
- Mă consolează. - I-am adus un sauterne uimitor.
N-aţi plecat? Pare să fi trecut o eternitate de când v-am alungat!
- Eşti bine? - Nu chiar.
A fost un conflict apăsător. Nu-i înţeleg furia.
Mersi, tuşică.
Nu mai pune mâna pe cuţit aşa în faţa curţii!
- Dar voiam s-o tai. Eram... - Furios?
Rănit.
Nu vrea ca fiul nostru să fie ca mine, dar mă iubeşte.
E o dilemă dătătoare de dureri de cap!
Permite-mi să-ţi explic. Asta n-are legătură cu iubirea.
Sentimentele tale nu contează, iubirea voastră nu contează.
Contează doar familia şi domnia. Şi o să faci tot ce trebuie.
Eşti foarte agresivă.
Ai o singură sarcină ca tată, să garantezi succesiunea.
Nu cred că vorbea serios în privinţa asta.
Am jucat badminton în sala asta.
Goală. Foloseam fructul-pasiunii ca fluturaş.
Tatăl tău m-a izbit cu un forehand, lucru care mi-a plăcut mult.
Pişcătura spargerii fructului pe trupul meu gol...
A râs zgomotos, tipic lui.
S-a prăbuşit pe podea şi am fugit la el.
M-a privit cu ochii ăia care inspirau şi bucurie, şi tristeţe.
Şi mi-a zis: "Protejează-mi succesiunea, iubirea mea."
Apoi a murit.
Am înţeles.
N-o să mai spun nimic. Totul e cât se poate de clar.
Am înţeles.
Speram să te găsesc aici, făcând dragoste pasională,
asudând şi lovindu-vă unul de celălalt.
- Permite-mi să te miros! - Termină! Ai văzut lupta?
Da. Şi consider că relaţia voastră a mai primit o şansă.
Cum a început să-ţi pese brusc, e în interesul tău?
Dumnezeu vrea ca toţi să câştigăm.
Amuzant...
Copilul trebuie să fie uns de biserică.
Ascult-o cu blândeţe
şi şopteşte-i să nu-l pedepsească pe Paul ca să-l facă rău lui Petru.
Ca biserica să nu rămână fără puterea de a unge conducătorii.
Ştiam c-o să înţelegi.
Mi-e clar că eşti dat peste cap.
Sunt încercat de trăiri foarte diferite.
Haide, miroase-mă!
Vanilie... Ce ciudat!
Speram să simt miros de sudoare...
Îţi baţi joc de mine?
Te cerţi cu soţul tău idiot şi dai fuga la mine?
- Nu m-aş fi oprit. - Mincinoaso!
Fir-ar să fie!
Conduc ţara asta măreaţă fiindcă aşa mi-a fost scris.
Şi pentru că ţi-am sugerat asta. Cred că e mai mult meritul meu.
Am acceptat rolul ăsta pentru că am mintea şi sufletul potrivite,
nu pentru că un bărbat cu o pălărie mare, care reprezintă un zeu,
care-i posibil să fie sau nu în cârdăşie cu o familie nobilă,
decide că soarta a milioane de oameni stă pe umerii
unui copil care ar putea să devină un monstru!
Da, vorbim de fiul meu, pe care-l iubesc, fireşte.
Da, de acord. Suntem la cheremul liderilor.
Dacă suntem la cheremul unui uriaş orb care dansează, suntem pierduţi.
- Stăm cu toţii la cheremul meu. - Asta urma să spun.
Mă bucur că te am din nou alături.
O să fim mereu de acord în privinţa soţului tău.
Înţeleg că-l urăşti.
Dar nu trebuie să mi-o arunci în faţă.
Nu-mi arunca nici tu în faţă faptul că-l iubeşti.
- Asta ar putea fi o regulă. - Îmi displace.
Iubirea asta...
Astăzi, o displac la rându-mi.
- În ciuda furiei... - Iar eşti pe cale s-o pomeneşti.
Haide s-o îngrădim,
ca iubirea pe care ţi-o port să-i poată fi vecină.
Mi-ai lipsit. Te-am urât
şi ţi-am dus dorul.
Majestate! Bun-venit!
- Scumpo, nu mi-ai zis că vine. - Maxim.
De ce foloseşti paharele alea? Le aduc pe cele din cristal. Şi gustări.
Ce norocoasă eşti!
Aici erai! Mi-am făcut griji.
Am fost la tine în apartament. Eşti bine?
Da.
- Am fost la Marial. - Ce frumos!
Dacă are rădăcini puternice, iubirea înfloreşte mereu.
Aşa o fi. Sunt foarte furioasă.
- La nervi spunem lucruri urâte. - Eu am vorbit cât se poate de serios.
Asta-i o carte despre ştiinţa căsătoriei, scrisă de Choglokovi.
E foarte modernă. O s-o adori.
Iubirea voastră e feroce, prea feroce uneori. O să te ajute.
O căsnicie regală este ca o meserie.
Dacă nu depui efort, mulţi suferă şi se lasă cu vărsări de sânge.
Îmi scriu bileţele.
"Soţia mea nu vrea să fie întreruptă la adunările intelectuale."
Amuzant.
Singura mea reacţie la cele întâmplate este: "Ce mama dracului?"
A scăpat de sub control.
Parcă aş fi căzut de pe stânci şi m-aş fi prăbuşit tot mai repede.
Se mai întâmplă asemenea momente într-o căsnicie.
Tata arunca deseori cu urne în mama.
Iar mama-i punea sticlă zdrobită în pahar când dormea el.
Mama o lua razna brusc, asemeni mie.
Era un val de energie covârşitoare, care-l debusola pe tata.
Apoi îl avea la mână şi-i asculta penibilele explicaţii.
Deci e normal.
E un moment de nebunie conjugală, în care se spun lucruri prosteşti.
Am vorbit serios, parţial.
De la Angela, sora mea.
"Unde este mama?"
"Nu-mi răspunde la scrisori. Sunt îngrijorată."
Da... Enervant! Credeam că am scăpat de problema asta.
Poate că azi am erupt din cauza trecutului.
Această povară pare să crească săptămână de săptămână.
Hai să trecem peste asta!
Am zis lucruri pe care le credem sau nu. Sunt simple cuvinte.
Hai să ne dezbrăcăm şi să terminăm cu vorba!
Am vorbit serios în privinţa ungerii. Te rog să înţelegi asta.
Ce faci?
- Nu am de ales. - Ne vei distruge.
Elisabeta mi-a dat o carte.
O putem folosi.
Se pare că-i vorba despre "ştiinţa căsniciei".
Cum este?
Cum crezi că este, Agnes?
Ai crede că un şobolan a vomat sânge în pahar.
Mi-e dor de aquavit.
Nu mă aştepta.
Mă duc în apartamentul tău. Ne vedem acolo diseară.
Bine.
Dar avem nevoie de fapte, nu doar de vorbe.
Blinii!
- Poftim. - Ce-i asta?
Am zis că ai nevoie să scapi de gustul minciunii.
Alătură-ni-te! Nu-ţi risipi isteţimea cu frustrările astea.
Nu sunt de acord.
Avem datoria s-o provocăm pe împărăteasă la toate nivelurile,
pentru binele ţării.
- Nu este... - Sunt pierdut.
Cum aşa?
Vreau să te ascult, dar vreau să fac asta în timp ce-mi faci felaţie.
Dar asta nu ţi-ar mai permite să vorbeşti. E o dilemă.
Blinii?
Ai distrus un moment foarte romantic, Georgina.
Te înşeli amarnic.
Dacă ai fi castrat şi te-ai axa doar pe idei,
ai fi extraordinar, Voltaire.
Şi trist. Voltaire fără mădular? Nu se poate.
Hai să-l lăsăm pe Voltaire să îşi facă singur felaţie,
ca să putem discuta liniştite.
Cu mare drag!
- Exerciţiul se numeşte lupta... - Cu odgonul.
Pe hârtiile prinse de frânghie v-aţi scris nemulţumirile.
Vă argumentaţi poziţia, celălalt încearcă să vă înţeleagă
şi face un pas înainte dacă reuşeşte.
Dacă dialogaţi suficient de bine, puteţi ajunge unul lângă celălalt.
Începeţi!
"Domnia Ecaterinei".
Nu-mi împărtăşeşti dorinţa de a schimba ţara asta.
E nebunie curată.
E un plan genial, dar nebunesc. Plus că-mi ignori sfaturile.
Aş vrea să citeşti toate lucrările lui Diderot,
fiindcă n-ai cum să înţelegi obiectivele mele altfel.
Câte sunt?
47, fără pamflete.
47? Ai luat-o razna? A luat-o razna?
Nu poţi citi o carte? Nu faci decât să mănânci şi să vânezi!
Dacă te muţi în pădure, te-aş vâna pe tine toată ziua.
- Ai divagat! - Serios?
Arkady.
- Ştiinţa maritală e distractivă. - Pierzi.
Ba tu pierzi!
Nu cred că asta-i ideea.
Acum se dau în stambă...
Trebuie să vă păstraţi echilibrul în timp ce aruncăm cu bile în voi.
- N-o să-ţi dau drumul niciodată. - Ştiu.
- Scuze. - Putem trece peste orice.
Uită-te la mine şi zi-mi că nu-i aşa!
Cred asta acum, când contează doar prezentul.
Dar trecutul şi lumea exterioară...
- La dracu'! - Scuze!
- Scrie să aruncăm tot mai tare. - Unde scrie asta?
Pe aici.
A fost o ceartă care a degenerat. O putem da uitării.
Ăsta-i secretul unei căsnicii fericite, amnezia?
La dracu'! Următoarea bilă o să iasă din scrotul lui Arkady!
Când vă contraziceţi, e bine să începeţi afirmaţiile cu "tu mereu".
Exemplu. "Mereu faci asta şi urăsc asta la tine."
Mereu munceşti, urăsc asta.
- Excelent. - Mersi.
Salvez Rusia.
Greşit. Trebuie să spui: "Ai dreptate. Sunt groaznică. Acceptă-mă oricum."
Nu spun asta.
Trebuie să te lovesc peste cap dacă nu spui asta.
Şi eu tre' să mi-o trag cu Petru sub ochii tăi.
- Nu scrie asta. - Scrie că putem improviza.
Fie. Accept că sunt groaznică
şi că pun mai presus de tine tentativa de a salva Rusia din mâinile tale.
- Acceptă-mă oricum. - Te accept.
Ucizi oricând doreşti, vânezi, mănânci şi faci sex când vrei
şi faci numai ce vrei. Urăsc asta la tine.
Accept că excelez la planificarea vieţii mele într-un mod distractiv.
- Acceptă-mă oricum. - Amuzant.
Acum ar trebui să vă spunem părerea noastră. Sunt terifiat.
Voi doi?
Tu eşti un hedonist cu sculă mare,
iar tu eşti o scârbă încuiată, dependentă de muncă. N-aveţi şanse.
Greşit. Arkady, tu ce crezi?
Cred că sunteţi oameni excepţionali şi că asta îngreunează situaţia.
Trăiţi viaţa la limită, şi orice limită implică riscuri.
Aşa că vă răniţi unul pe altul prin felul vostru de a fi.
Trebuie să acceptaţi faptul c-o să vă răniţi
şi că va trebui, uneori, să daţi înapoi de dragul partenerului.
Bine punctat, Arkady!
- Într-adevăr. - Sunt un fin observator.
Aşa e. Are ochi excelenţi.
Petru! Ţi-am adus un cadou, un fazan!
11 sticle de roze, 46 de stridii.
Şi i-am cerut maestrului bucătar să facă madlene cu pepene galben.
Voiam să-ţi propun să jucăm badminton, dar ai treabă.
- Am terminat. Am treabă. - Stai şi joacă!
Mereu trudeşti pentru Rusia.
- Hai să ne distrăm! - Să ne distrăm?
Ăsta-i capitolul şase.
Hai să încercăm!
Trebuie să fim patru. Îi zic lui George?
Sau putem juca în şase?
- Hugo. - Cred c-a murit.
Şi eu am auzit asta. Putem juca noi cu voi.
Nu, Grigor. Cheam-o pe Marial.
Vă mulţumim. Puteţi pleca.
- Noi patru. - Incredibil!
- Marial? - Marial.
A zis să te chem.
- Nu mi-a venit să cred. - Odată ce mă iubeşti...
- Sunt de acord. - Eşti atât de fericit!
Noi patru, împreună, prieteni. E incredibil!
Hugo se poate duce naibii!
- Mă bucur că are legătură cu mine. - Mă bucur pentru tine.
- N-o da în bară. - N-o dau în bară.
Ascunde faptul că-l urăşti.
Sunt o actriţă foarte bună.
Orgasmul de ieri...
A fost real.
Oare?
Eşti bună. Era cât pe ce să te cred.
O să ajungi să-l iubeşti. Cu toţii îl iubim.
Cu toţii îl iubiţi... E un argument bun.
- Salut! - Salut!
- Nu-l poţi vorbi de rău. - Dar pot avea gânduri urâte?
Da, dacă trebuie, dar nu le poţi da glas.
De acord.
Ţi-am umplut paharul pe jumătate. Ca să fii în priză.
- Dar ne putem îmbăta. - E crucial, la finele partidei.
- Care sunt echipele? - Joc eu cu tine.
Agnes.
Speram să te găsesc îmbrăcată,
ca să pot rupe veşmintele de pe tine!
Hai să începem cu asta!
- Vom simula un război. - Poftim?
Eu sunt Suedia, tu, Rusia.
Asta era situaţia când a fost semnat armistiţiul.
- Crezi c-ai fi câştigat? - Sunt convins.
Eu ştiam planul nostru.
Hai să ne lămurim.
E posibil să mă fi îndrăgostit.
M-aş fi simţit ofensată altfel. Să începem!
- Stai cu ochii pe fluturaş! - Nu-mi pot lua ochii de pe el!
Flirtezi cu soţul tău?
Profit de narcisismul lui.
- Unu la zero. - Excelent!
La dracu'!
- Sunt foarte competitivă! - Ai fost praf până acum.
Nu te lua de partenera mea şi serveşte.
- Eşti bine? - Da.
Doi la unu.
Marial, stai mai în faţă.
Ştiu unde să stau.
- La dracu'! - Trei la unu.
- Ochii pe fluturaş, stai în faţă. - Ştiu să joc.
La cât ai ratat, m-ai băgat în ceaţă.
Apoi am fi contraatacat pe flanc, cu o divizie.
Dar nu mai era flancul meu.
Ai fi atacat frontal mii de ostaşi,
înflăcăraţi, cu arma în mână, cu scula tare.
- Fir-ar! Atunci, ne retragem! - Sunt pe creastă!
Deasupra văii în care te retragi.
Asta-i tot.
Ştii unde urmează să mărşăluiesc, nu?
- Spre Stockholm. - Am câştigat!
- Ştiam c-aş fi câştigat! - Poate c-ai fi câştigat.
Dar n-o să ne lămurim niciodată.
Acum sunt la Stockholm. Tu eşti prada mea de război?
Treci încoace!
Pune-te în patru labe!
Miroase-mă şi mugeşte ca un bizon!
Deşi-mi doresc asta, nu mi-o pot trage cu tine. Sunt căsătorită.
Dar să ştii că te doresc mult. Trebuie să îndurăm dulcea tortură.
Nu...
Sunt pe moarte.
Îmi doresc asta cu disperare înainte să mor.
Şi Suedia era pe moarte.
Da...
E groaznic să mori cu multe dorinţe neîmplinite.
Îmi este milă de tine.
Trebuie să mă bazez că Petru va rezolva problema?
Petru? Te mai întreb o dată ca să înţelegi. Petru?
Are calităţile lui. Ştie s-o facă să-l iubească.
Dacă... Permite-mi să dau glas viitorului. Când va da greş,
ce urmează?
Patri, noi doi împotriva lumii, cine câştigă?
Într-adevăr.
Dar trebuie să înţelegi că este... Cum să mă exprim?
Este un aspect crucial!
Am încercat să-i rămân aliat,
dar ea nu face niciun efort pentru mine.
La un moment dat, vei auzi o ruptură.
Atunci mă voi dezlănţui.
Eşti foarte agitat. Să te învăţ cântul de pasăre?
Am venit să te satisfac.
E clar că nu e un moment bun.
Uneori, îţi invidiez stilul de viaţă.
Serios? Eu nu te invidiez deloc.
Deşi ador pălăriile voastre.
I-ai putea cere lui Vinodel să se întoarcă.
- Îmi place să privesc. - Tot la privit ai rămas?
Când o să te laşi dus de val? Aş vrea să aud ruptura aia.
- Fazanul e incredibil! - Ştiu să-i omor.
Cu puşca?
E incredibil!
Stăm la aceeaşi masă şi savurăm fazanul şi taina iertării.
Am uitat chiar şi numeroasele trădări ale lui Marial.
- Ale mele? - În cinstea lui Marial!
Iubirea e complicată.
Uneori, iubirea e de neînţeles pentru restul lumii.
- Un monstru în ochii unora... - Îi împuşc în gât.
- Ce? - Fazanii.
Ca să nu le stric pieptul.
Dacă-i prăjită în tigaie, carnea de fazan rămâne moale.
- Incredibil! - Bravo, scumpule!
Eşti drăguţă cu alt om?
Se întâmplă rar.
- E ciudat să te văd îndrăgostită. - Asta-i valabil pentru voi.
- Atenţie! - Pentru Grigor şi Marial!
- Pentru Ecaterina şi viitorul Rusiei! - Pentru Petru şi Ecaterina!
Ecaterina a primit o scrisoare de la sora ei.
Un subiect straniu şi incendiar, nepotrivit la cină, bărbate.
Ce a întrebat? "Unde-i mama?"
Marial, umple-ţi gura cu carne de porc şi mestecă încet.
M-am tot gândit cum să răspundem. Am scris scrisoarea.
- În cap. - Ce ai făcut?
"Draga mea cumnată, nu mă cunoşti, dar sunt fostul conducător al Rusiei."
"Sunt căsătorit şi îndrăgostit de sora ta, împărăteasa Ecaterina."
"Referitor la starea mamei voastre, ajungem şi acolo."
- Îmi place începutul. - Chiar faci asta?
Da. N-o să fii singură. Am început în forţă.
"Iubirea e dificilă."
"Crede pe cuvânt acest idiot păcălit deseori de mădularul lui."
"De exemplu, cu mama ta."
"Ea a venit şi şi-a văzut fiica în postura unui lider"
"cu foarte multă putere, iar asta a deranjat-o,"
"aşa că a dorit să distrugă iubirea noastră."
"Timp de două minute şi jumătate, cu tot cu preludiu, am ajutat-o."
"Mama ta e moartă."
"Nu regret moartea ei, ci felul în care a murit."
"Dacă aş putea da timpul înapoi, n-aş mai regula-o."
"Aş fi arunca-o pe geam."
- Da... - Într-adevăr.
"A venit să ne distrugă, iar iubirea noastră nu poate fi distrusă."
"Sora ta a răzbunat-o pe mama voastră, înjunghiindu-mă de cinci ori."
"Am meritat fiecare lovitură."
"În vreme ce o priveam atacându-mă în mod repetat,"
"gândul c-ar putea trăi fără mine m-a îngrozit profund."
"Iar durerea din ochii ei m-a rănit şi mai tare."
"Groaza c-aş putea pleca de lângă ea şi de lângă Paul a fost cea mai mare."
"Dar am supravieţuit."
"Iubirea noastră e feroce. E ca soarele, luminează încontinuu."
"Uneori pare să ne devoreze, dar nu se întâmplă niciodată."
"Numai bine, cumnatul tău, Petru."
"PS, te rugăm să vii în vizită. Primăvara e cel mai frumos."
- Păreri? - Mă uimeşti.
- Şi tu pe mine. - Şi pe mine.
Aţi luat...
... o gură din friptura asta? E uimitoare!
Am făcut două mari descoperiri în Franţa.
Iluminismul şi french 75.
- Eu am descoperit cunnilingusul. - Ai făcut sau ţi s-a făcut?
- Şi, şi. - Ce ţară!
- Mersi că m-ai ajutat. - Pentru femei şi idei!
Intelectualii ăştia slabi, slobozi la gură, străini de fapte...
- Voiam să văd pasiune! - Chiar eşti de partea ei?
Nimeni nu ştie sigur.
- Eşti misterioasă. - Dimpotrivă.
Franţa m-a schimbat definitiv.
Mă tem că-i numai gura de alde Voltaire.
Împărăteasa are nevoie să fim aventuroase, cum ai spus,
cu ideile noastre, cu acţiunile noastre, dacă e nevoie.
De acord.
- E foarte tare! - La fel ca noi.
Am nevoie de o prietenă care să creadă în mine.
Dacă băuturile sunt mereu aşa bune, te-ai ales cu una.
Ce seară!
- M-am simţit bine în formula asta. - Îţi baţi joc de mine?
Ce? L-ai simpatizat!
E un monstru!
Cineva trebuie să-l omoare ca să scăpaţi de sub vraja lui!
- Eu chiar credeam că te-ai distrat. - Ai greşit, ca-n cazul orgasmului.
Sunt destul de sigur că tocmai am făcut un nou copil.
Poate.
Paul!
Aţi spus să vi-l aduc dacă spune cuvinte noi.
- Ce a zis? - Mi-e frică.
Nu vreau să stric surpriza.
- Salut! - Ce scumpete!
Ce ai zis, Paul?
Sper să fi spus "iluminism" ca eu şi mama ta să facem pace.
Nu vreau să stric momentul, dar nu-l poţi priva de asta.
Mai gândeşte-te.
Bine, o să mă gândesc.
Carte.
- A zis "carte"? - Cred că da!
Perfect!
Hai să ne antrenăm pentru ritualul cu renul!
E miezul nopţii, Velementov.
Nu eşti deloc precis şi trebuie să-ţi iasă bine.
Dacă nu, capul lui Paul...
Uită-te la el!
Petru cel Mare!
- Velementov, eşti bine? - A fost mereu implicat.
Îmi lipseşti.
Mergi acasă, Velementov!
Ar trebui să-l omagiem pe omul ăsta, micule Paul.
Uitaţi-vă la el!
Familia conducătoare e plină de iubire.
Ce zi ne aşteaptă!
Mă bucur că o pot prinde.
- În fine, hai să ne antrenăm. - Îl duc eu acasă!
Vreau să-l văd uns,
vreau să ştiu că vei plânge cum a plâns tatăl tău.
- A plâns? - Ca un copil.
Mi-a tot cerut să-l plesnesc pentru a se linişti.
- Aşadar, ai reparat prietenia. - De unde ştii?
Toţi vorbesc despre asta. Sunt mândru de tine.
Cum a fost interacţiunea cu Petru?
- Prefer versiunea lui Pugacev. - Poftim?
Stă la subsol. Uneori, revin la vechea mea viaţă.
Tipul ăla e amuzant. Îl imită perfect pe Petru.
E intersecţia dintre răutate şi şarm.
Serios? Interesant!
Ai pomenit de ungere?
Nu, dar o să cedeze.
Ea deja are dubii, iar el o să tot insiste.
Ştie unde anume s-o atace.
E făcut ca să primească ceea ce vrea.
O veste excelentă! Bea un pahar de vin cu noi!
- Şi joacă-te cu noi. - Sunt epuizată. Noapte bună!
Femeile sunt tare fragile...
Foarte mulţi vizitatori nocturni...
- Nu ceda. - Nu cedez.
Ai vocea stinsă numai cât pomeneşti asta.
Nu poţi lăsa Rusia pe mâna...
- Seamănă şi cu mine. - Primul lui cuvânt, "păsărică".
Un argument bun. Dar al doilea a fost "carte".
Te joacă pe degete şi nici nu-ţi dai seama.
Termină! Avem reguli, Marial.
Te iubesc prea mult ca să respect regulile.
Nu ceda.
Pari să ai ochii obosiţi. Să înţeleg că ai reuşit?
- Garantat. - Încă nu e bifat?
Încă nu. Dar urmează, garantat.
Adică nu ţi-ai făcut treaba?
Nu mă ataca.
Am reparat relaţia. În curând, voi insista cu blândeţe şi va ceda.
- Când? Suntem în criză de timp! - O voi face când cred de cuviinţă.
Moştenirea familiei noastre depinde de instinctele mele impecabile.
Fii liniştită, voi rezolva problema.
Fireşte. Atunci, mă liniştesc.
- 'Neaţa! - 'Neaţa!
Am auzit c-ai făcut pace cu soţul tău.
- Câtă pasiune între voi! - Aşa e.
Când îl văd pe Paul, mă gândesc
că sigur o să fie extraordinar.
O tactică evidentă, sub nivelul tău.
E important. Mintea mea e speriată de greşeala pe care rişti s-o faci.
Plus că-mi pare ameninţare.
Încetez. Vorbeşte tu.
Nu pot renunţa la idealurile meritocraţiei,
ca să-i permit bisericii să spună că omul din nori l-a ales pe fiul meu
ca să vă fie conducător, fie că-i făcut pentru asta, fie că nu.
Un discurs bun, dar nu ăsta-i motivul.
Ba ăsta e. Şi dacă aş fi avea o fiică?
N-o să se întâmple asta când ai păsărica plină de lămâie.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Ce dracu' faci?
- Simt miros de lămâie! - Dă-te de pe mine!
Fie o scot, fie recunoşti că ai lămâie în tine!
Da, recunosc! Doamne!
Sunt prea ocupată ca să mai fac un copil, atâta tot.
Adevărul... Hai să-l folosim mai des, bine?
Doamne!
Dă-mi drumul!
E nebunie curată să-l ungem pe Paul. Ar trebui să înţelegi asta.
Devine o variantă pentru alţii. Scapă de mine, îl aleg pe el.
Da.
- Deci ştiai asta? - Da, desigur.
Şi tot ai vrea să fac asta?
Mereu ai fost în pericol. Aşa o să fie mereu.
Unii complotează chiar acum să te omoare.
- Poate chiar la palat. - Amuzant.
Oare?
Asta-ţi dă putere şi te slăbeşte.
Şi aşa e asigurată moştenirea lui Petru cel Mare, iubirea ta.
Te ajută şi pe tine.
O faci în principal pentru el.
Cu toţii putem avea de câştigat.
Mereu cred că-mi vrei binele,
dar faci totul pentru el.
Cred că ţi-am dovedit deja că te iubesc.
Îţi cer cu disperare să faci ceva pentru mine!
Instinctul îmi spune să refuz.
Urlă în mine. "Nu!"
Cum doreşti.
- Arma asta sigur e dreaptă? - Da, sigur.
- Cred că Paul a spus "mort". - A spus "port".
Avem nevoie de un ren bătrân, încet.
Ăsta-i bătrân. Să caut unul cu trei picioare?
Du-te dracu', grasule!
Ce-ar fi să tragi în mine? Poate m-ai nimeri.
Hai să încercăm din nou!
- Bravo! - Paul!
Ura, Paul! Ai fost ales de Dumnezeu!
Şi eşti iubit de tati.
Bună, mami! Fă-i cu mâna!
- Ai văzut? - Te-am văzut.
M-am gândit mai bine.
O să permit ritualul cu renul.
Dar refuz ungerea.
N-am dreptul să distrug moştenirea tatei.
Cum i-aş putea explica asta?
- E mort. - Ba nu.
- Noi suntem viitorul. - Noi sau tu?
Trebuie să-mi abandonez familia ca să nu-ţi stau în cale?
Tata a construit palatul în care locuim,
oraşul în care locuim, cu voinţa lui de fier.
Voia o dinastie întinsă pe 1 000 de ani. Ai legitimitate datorită lui.
Am legitimitate fiindcă am pus mâna pe tron, fiindcă e destinul meu.
Nu, ţi l-am oferit.
- Iar prostia asta? - Da.
- Cum rămâne cu Paul? - O să ne aibă pe noi.
Cum îi explicăm că-i un neica nimeni?
Nu consideri că suntem excepţionali?
- Ba da. - Copilul nostru n-o să ne semene?
Ceri prea multe de la mine, de la Paul.
Vreau să ne alegi pe noi.
Ce mama dracu'?
Tu ai adus-o aici! Tu ai ales-o ca soţie.
- E numai vina ta! - N-ai putut s-o controlezi!
O iubesc! Nu trebuia să-mi aduci o femeie de care să mă îndrăgostesc!
- Ce eroare! - Nu e vina mea!
Petru cel Mare îşi domina femeile.
Credeam că poate-i semeni câtuşi de puţin. M-am înşelat.
Ce urât!
Amândoi sunteţi aici! Ce noroc!
- Patri, ridică-te! - N-o s-o facă. Am dat greş.
Ce dracu' o să spună tati?
- Pot presupune eu. - Gura!
Am un plan, un sedativ. Îi ungi buzele cu el când adoarme.
O va băga într-un somn adânc.
La miezul nopţii, Paul face un an.
Îl aduci la capelă, unde va fi uns.
Va afla abia atunci când e nevoie.
Îmi place. Dumnezeu a intervenit!
Fie ce-o fi. Dă-mi-l!
Trebuie să păstrezi secretul până terminăm.
Bine, bine.
M-ai lămurit! "Bine, bine!"
- O să te lovesc din nou! - Şi Domnul o să ţină cont de asta!
Cred în tine, scumpule.
În cinstea împăratului Paul!
- Delicioasă! - Placenta ei e divină!
Seamănă la gust cu a mamei.
E palpitant, Paul!
E primul tău pas spre rolul de împărat.
Dacă nu eşti făcut pentru asta?
Ca-n cazul meu...
Dacă-ţi pun o povară pe umeri?
Este epuizant să cari moştenirea lui Petru cel Mare.
Poate că un tată bun ar trebui să te ferească de asta.
Dă din cap dacă vrei asta.
Nu-mi dau seama. Ai dreptate. Decid eu.
Întârzie.
Corect.
Fii atentă!
- Boierule! - Împărate.
Hai încoace! Apleacă-te!
- Mulţumesc, domnule. - Poţi pleca.
- Chiar te-a confundat cu el. - Sunt priceput.
Frescele alea sunt frumoase.
Încerci să uiţi de slăbiciunea nepotului tău?
Da, chiar fac asta.
Doar Dumnezeu controlează destinul.
Atunci, discută cu El.
E o situaţie foarte bizară.
Mai întâi spun c-a fost ales de Dumnezeu,
iar apoi îl leagă de un animal şi trag în el...
Suntem în Rusia.
O să mergem acasă în curând. Sunt sigură.
Îmi pare rău. Ştiu că a contat mult pentru tine.
Iubirea provoacă răni. Mă voi îngriji de ale mele.
Am scos capacul de lămâie azi-dimineaţă.
Abia aştept să vă cunosc fiica.
Sau poate veţi avea mulţi copii, din care să alegeţi un lider.
- Grigor, să am emoţii? - Deloc.
La dracu'!
Altă armă!
E în regulă.
Daţi drumul renului!
Pugacev! Domnul are nevoie de tine!
- Ţi-o trag eu sau mi-o tragi tu? - Niciuna, nici alta.
I-o tragem împărătesei.
Sună bine.
Traducerea şi adaptarea ALEX HANGANU