Knullet de? Så skuffende.
Hva faen gjør jeg? Hva faen gjør jeg?
Hva faen gjør jeg?
Jeg antar spørsmålet er retorisk. Hvis ikke, går du og mumler vettløst.
Hva faen gjør jeg i dag?
I dag gir du en stemme til de stemmeløse.
Man bør aldri lytte til undersåtter. Hvem vet hva de sier?
Jeg vil vite hva de har å si!
Du har bare lurt deg selv til å tro det,-
etter amerikaneren med rottefrakken, rottepikken-
og rottelisten som hvisket "vi, folket" inn i musa di.
Dette er min overbevisning! Jeg vil ha folket med meg.
Da må jeg lytte til dem, høre, respektere dem og...
Lyv til dem og deg selv, men ikke til meg.
En leder bør kun høre på undersåtter når de skriker under tortur,-
lovpriser ditt navn,-
eller hvisker navnet ditt takknemlig når du går ned på dem.
- Du er veldig hjelpsom. - Som alltid.
- Sarkasme. - Jeg tolket det ikke sånn.
- Avlys konferansen. - Jeg har bønder, handelsfolk...
...og adel fra alle russiske regioner samlet sammen.
Jeg kan ikke avlyse,-
bare fordi det kan være en fryktelig feil som ødelegger meg.
Du er keiserinnen.
Bare si: "Jeg har ombestemt meg. Vi drar på beverjakt isteden."
Du er den verst tenkelige lederen.
Du har aldri sett gleden og kameratskapet-
som oppstår på beverjakt.
Det går bra.
- Jeg er glad jeg ikke drepte deg. - Jeg er enig.
Herregud, jeg gleder meg så jævlig! Det er mitt styres største dag!
- Du er gal. - Det har vi nå etablert er bra.
"Nakaz: Idéer og tanker til konferansen om nytt lovverk-
og tilnærmingen til det nye Russlands administrasjon."
- Fengende tittel. - Det synes jeg også!
- Sarkasme. - Leste den ikke, så.
- Hva er det? - Noen ting...
...jeg ville gjøre som keiser. Du kan legge dem til dine mål.
"En apekatt til hver landsby."
"Kalle bringebær 'peterbær'."
"Alle dyr skal bli carpaccio, og det som smaker best blir nasjonalrett."
Visjonært.
Hvorfor lager dere aldri barn når jeg går inn uannonsert?
Det går meg på nervene!
- Er du klar for vår største dag? - Du store min.
- Går det bra? - Tilbake i Peter den Stores rom.
- Det er... - Ja, vårt nye hjem.
Vi feirer med drinker i kveld.
Jeg flommes over av minner om å bli tatt mot den veggen.
- På alle fire på dette teppet. - Å, faen.
Dere har byttet ut sengen! Klokt, etter det vi gjorde med den gamle.
- Vi trenger ikke... - Og der!
Å bli holdt over ansiktet hans mens han kjørte tungen...
- Holder du på å... - Komme?
Hyperventilerer.
Det ser bedre ut.
Larver, vidunderlige fusjon av natur og vitenskap.
Også smakfulle på toast sammen med foie gras.
Høyrearmen er lammet etter at jeg drakk løsningen din.
Å, faen.
Jeg må begynne å merke disse. Det var feil, beklager.
- Det går over. - Når?
Menneskekroppen er et mysterium, så det vet jeg ikke.
Men du kan gi meg noe som lammer meg.
Medisin er kunst, ikke vitenskap.
- Du kaller det stadig vekk vitenskap. - Hva faen driver hun med?
Det er bønder her! Jævla bønder!
Er det ikke spennende å samle folk fra alle klasser og regioner?
Man blir litt ør av det.
Nei! Det er faen meg sinnssvakt!
Endring er aldri bra for adelige.
Herregud. Jævla Simitz! Han er i borggården!
Hva?
Borgerlikhet betyr at de samme lovene gjelder for alle.
Hmm. Bønder! Velkommen til framtiden.
Jeg håper dere likte opplesningen fra "Nakaz".
Jeg er så oppspilt over å ha dere her,-
fra alle steder, for å bidra med bondens erfaring-
til det nye Russland.
Så, la din stemme bli hørt for første gang,-
og bruk all kraft i den!
Vel, en stor dag lokker. Vi ses der inne.
- Hvem var det? - Vet ikke.
- De skal vel drepe oss? - Ikke om vi gjør som de sier.
- Kanskje de gjør det for moro skyld. - Vi får iallfall se palasset.
- En stor dag, keiserinne. - Ja visst, Archie.
Skal jeg tale til bøndene? Si at Gud støtter deg?
Det har jeg gjort. Jeg ba dem fritt ytre sine tanker og ønsker.
- Jeg vil høre dem rent. - Interessant strategi.
Apropos strategi, kan jeg foreslå-
at i dag er "når" viktigere enn "hva".
- Forstått. - Noe enkelt.
Etter dette, om noen måneder, drar de hjem igjen og føler-
at de har en hånd med i laget i det nye Russland og endre seg.
Å! Du har tre nipler.
Kongelig blod tynnes ut på toppen.
- Jeg har seks tær. - Fantastisk.
- Kona di skaper historie i dag. - Vanvidd.
Jævla vanvidd! Godt du ser det.
Selvsagt. Lytte til folket? Sprøtt.
- Ja. - Er det ikke det du gjorde?
Jo. Ettermælet mitt er mannen som tapte Sverige.
Og du tapte Russland til kvinnen som tapte det.
Det er bare en mening. Ikke gi meg et drepende blikk.
Hva mer gjorde du? Styret vårt var kortvarig.
Ingen skjegg. Men hun endret på det.
Og jeg bygde en diger kirkeklokke, Europas største,-
men vi fullførte den ikke, og...
Kanskje vi gjorde så lite at vi ikke blir en fotnote.
Hold kjeft, Hugo. Jeg har andre interesser.
Kona mi, barnet... Hvorfor de hestene ikke vil knulle!
Hvor faen har du vært, Grigor? Jeg sendte bud.
- Hugo steppet inn i ditt sted. - For kongers pålitelighet!
- Har de pult ennå? - Nei! Det er svært begredelig.
Jeg skal skape en europeisk superhest, min egen rase.
Det er rart å være tilbake i Peter den Stores værelser.
Det virket best, og keiseren bor jo her.
Jeg bare ville ikke da jeg var keiser.
Men Katarina og jeg trengte et sted.
Man må bare føle ham her.
Tordenrøsten som rystet alle med latter og frykt.
Vi som gjemte oss i hjørnet.
Trekk tilbake, Grigor. Tro meg, vi konger liker ikke å snakke om fedre.
Magen verker, øynene klør.
Så sant. Se på den jævla hesten, han er faen ikke hard engang.
Vi har myk musikk og tente lys.
Jeg trodde de ville like privatliv innendørs, men nei da.
- En av dere bør gjøre ham hard. - Hvordan gjør vi det?
En fast hånd og et vennlig blikk.
Jeg har så små hender som får krampe av bevegelse.
Da er du mannen for jobben, Grigor.
- "Fluffe" hesten? - Grigor, Grigor, Grigor!
Grigor, Grigor, Grigor!
- Jævla Simitz er her! - Hva?
- Ved hoffet? - Tror du er død.
Ute i distriktene tror noen at du er død.
Det er jeg ikke!
- Hvem er Simitz? - Lang historie.
Bare hans livslange venner kjenner til den.
Dagen er her, løftet er oppfylt. Jeg bøyer meg for deg.
Å, du dufter magnifikt.
Som du har rullet i nyklippet gress og dusjet med en halv fersken.
Takk, Voltaire. Jeg har ikke gjort noe av det.
Så synd.
- Orlo ville vært stolt. - Takk.
- Jeg har tenkt mye på ham i dag. - Han ville elsket det.
Han trodde lenge på deg før han sluttet.
- Jeg kom for å si lykke til. - Takk.
Denne massive, meningsløse, selvforherligende, jævla bokklubben.
Du er i ditt rette element.
Du har sluttet å prøve å gjøre det godt igjen.
Det har jeg, keiserinne.
Siden jeg har rett angående det hele, og du er ei merr angående det hele.
Jeg tror de nesten er klare.
Hvilken glede å se dette.
Adel, handelsfolk og bønder, samlet sammen.
Velkommen til Nakaz!
Vi skal gjøre den historiske, gøyale jobben med å gjenskape Russland.
Åpne deres hjerter, rensk strupene og la oss sette i gang.
- Be bøndene slutte å se oss i øynene! - Sitt, Smolny!
Hvor skal vi begynne på denne utrolige dagen. La oss være vågale.
- Kjære vene. - Så visst.
Hvem har opplevd at en de elsket, ble drept?
Kjent den smerten.
Eller har drept og kjent den smerten?
Og kjent i margen skaden de har gjort på sin sjel-
ved å ta et annet liv.
I dag vil vi forby drap.
- Hva faen? - Huzzah.
- Jeg støtter deg. - Jeg skal rive ut øynene hans...
...og blunke til dem i en uke på pulten min.
- Huzzah. - Fantastisk!
Jeg støtter deg! Kontekst ville vært flott.
- Han skulle på konferansen. - Akkurat.
- Hva gjør du? - Faen!
- Jeg kan ikke forstyrre Katarina. - Det tar bare et minutt.
Sant, men kanskje ikke.
Det er neppe lurt å fylle luften med blodsprut-
når hun håper på opplyste ord.
Senere. Faen, senere.
- Du er en god ektemann. - Jeg prøver.
- Du skal vel drepe ham? - Selvsagt!
Jævlig rart spørsmål.
Med dypeste respekt, hva faen snakker du om?
Handelsfolket istemmer Smolny: Hva faen snakker du om?
- Vis litt jævla respekt, kjøpmann. - Velementov.
Drapstrusler undergraver alle kontrakter.
Loven vil det. Sanksjoner, tortur, fangenskap.
Og så bare går de sin vei?
Så, enhver fitte kan droppe en avtale!
For noe jævla tøv på et fat!
Et maktgrep av keiserinnen, kledd opp som...
Det er selvsagt interessant og verdt å diskutere, med respekt.
- Ja visst. - Kostnaden er poenget vårt.
Vi vet ikke hva kostnaden blir før vi er frie fra den.
Jeg har et spørsmål. Hypotetisk talt,-
si at jeg hugde noen fem ganger i ryggen, men han døde ikke.
Det er vel helt greit?
En gang la Igor sju nakenrotter i en sekk-
og tok dem med ut på sletten, der de lekte lykkelige.
Plutselig, på nært hold, vokste en mistillit mellom dem,-
og om morgenen var seks døde, og en så forfjamset-
og trist på hva han hadde gjort. Dette er oss.
Det var en jævlig rar historie.
Drap har blitt et enkelt svar-
på spørsmål vi ikke gidder å besvare på andre måter.
Dette vil tvinge oss til å lete.
Det vil foredle sjel og ånd å finne disse svarene.
Ikke vær noen jævla dyr mer. Det er poenget. Enkelt.
Den jævla bonden så på meg igjen!
Sett deg for faen, Smolny, ellers setter jeg en kule i deg.
På grunn av en jævla bonde? Virkelig, Velementov.
- Du burde gå i deg selv! - Fanger noen andre opp ironien?
Bønder! Jeg vil høre fra dere.
Bøndene. De har åpenbart alt å vinne på jævelskapen.
Dette er et angrep på adelens rettigheter. Vi kan jo drepe alle.
- Vi vet hva de vil si. - Sett deg, Raskolvy.
Unnskyld, jeg trodde vi var her for å bli hørt.
Jeg er litt forvirret.
Vennligst snakk, bønder.
Vi... Vi...
Du kan snakke. Velg dine ord med omhu.
- Jeg sa nettopp at de kunne snakke. - Takk.
Vi liker drap.
Flink bonde! Bravo.
Ja. Vi tror nåværende situasjon er adekvat.
Der adelen kan drepe dere uten konsekvenser?
- Ja, slik den allmektige Gud vil. - Han sier også "du skal ikke drepe".
- Du tror ikke på Gud. - Han tar ikke dermed alltid feil.
- Kan du drepe oss? - Jeg? Jeg er ikke...
- Staten? - Visst faen kan vi det.
Det er ingen diskusjon. Vi dreper alle i et rom hvis vi har lyst.
Men det gjør vi ikke.
Ro dere ned, for faen!
Vel, vil staten drepe?
Ja, staten må ha rett til det.
Hva f... Dette er latterlig!
Vi bør leve fritt uten at staten bestemmer over oss.
- Frihet fra tyranni! - Jeg er ikke noe jævla tyranni.
Billedlig talt, keiserinne.
Jeg er på din side, jeg ble bare revet med.
- Skal vi ha en avstemning? - Avstemning, avstemning!
Avstemning!
Nei, vi må samle oss bak keiserinnen vår!
Vi må støtte henne, for himmelen har sendt henne for å gjøre dere beist-
til tobente... Herregud.
Det er tydeligvis på tide med en pause.
- Be Vinodel hjelpe henne. - Bravo.
Bravo! Dette er så mye bedre enn jeg håpet på.
Når drapslysten blir forpurret,-
får jeg en helvetes hodepine bare iskaldt vann kan døyve.
Blodet ditt stilnes ikke før hans renner ut.
Jævlig bra, Arkady. Jeg må spise noe blodig.
Be kokken grille en fasan, rå, som om den nettopp var skutt.
Jeg vil gjerne høre historien om fyren.
Du burde konsentrer deg om å få den jævla hesten vår hard, Hugo.
- Sånn roping! Kom og klem Hugo. - Jeg vil ikke klemme.
- Han klemmer deg ikke. - Jeg vil ikke...
Kom igjen!
Du vil snart utgyte hans blod, og da får du fred i både hjertet...
- ...og de brusende årene. - Du har rett, Hugo.
Det er en god dag. Han er her. Jeg får drepe ham.
- Halvfullt glass. Fantastisk! - Med hans blod.
Hva driver de med?
- Flott. - Ja, ok. Flott.
La oss få hesten hard! Gi meg en hanske!
Grigor, Grigor!
Det var nær ved å gå fryktelig galt.
- Tærne stod på avsatsen, ja. - Reddet av Georgina, av alle!
Stoppe drap? Du startet sterkt, da.
Angrep vår mest elskede fritidsaktivitet.
- Jeg måtte være vågal! - Du er du.
Nettopp. Men jeg må vinne den første. Kan vi vinne den tilbake?
Eller skal jeg bare foreslå beverjakt?
- Vi får nullstilt. - Det vil se ut som tap.
Tenk at bøndene er mot det!
- Faen! - Og nesten alle andre.
Bøndene har aldri motsagt adelen uten å havne i egen begravelse.
De følger lederen med mindre frykten er borte.
- Kanskje jeg kan hjelpe til der. - Jeg vil at de skal snakke fritt.
- Derfor er de her! - Vi vil også vinne.
Ja, det også. Derfor har jeg dere to.
Gå fremad og vær overbevisende.
- Hva drev du med der inne? - Full. Unnskyld.
Du er alltid full. Dette er noe annet.
Jeg hoster opp litt hver dag. Hvem vet hvor mye som er igjen inni?
Sikkert mye. Det blir en helvetes obduksjon.
Du burde se den. Men ikke kle deg i hvitt.
Har du gått til Vinodel?
Jeg vet hva det er, og jeg vet hva det betyr.
Nei. Jeg tillater det ikke.
Hold en avstemning, da.
Forresten, jeg har skaffet meg noen fiender, så kanskje la være.
Du burde ta deg litt fri fra pliktene dine.
- Hvil. - Nei. Dårlig idé.
Alt jeg har, er pliktene mine. Vær så snil.
Jeg ville knelt, men da kommer jeg ikke opp.
Ok, men...
- Vanilje. Du dufter... - Ikke gjør det rart.
Og brystene dine er som faste, gjennomskinnelige epler.
Jævel.
- Mindre børst, kanskje. - Jeg skal ta meg sammen. Lover.
Og gå til Vinodel!
Katarina!
Oss to imellom.
Elskling?
Jeg fant dette i korridoren.
FITTA Katarina
- Jævler. - Og ulike sider...
...er brukt til å tørke ulike rumper.
Å avskaffe drap var neppe det smarteste trekket.
Avskaffe drap? Var det...
Jeg ville ha noe modig som viste min ambisjon...
- ...for at vi kan omskrive oss selv! - Ellers ville du ikke vært du.
Takk for at du sier det som en kompliment.
Det er det. Du kan alltid falle tilbake på listen min.
- Vennlig. - Mm.
Jeg skal holde ut.
Jeg må gjøre mine luftige idéer til stål, og det skal jeg.
Jeg vinner. Jeg er jeg. Jeg klarer dette.
En liten ting: Jeg må drepe noen i kveld.
Jeg svor å drepe ham for lenge siden. Feigingen stakk, men nå er han her.
- Jeg prøver å forby drap. - Beklager, men jævelen skal dø.
Hvis du vil bryte inn med argumenter i hjerte og munn-
framfor kjærlighet og støtte til din manns behov, la være.
Har du ikke lyttet? Jeg risikerer styret mitt for en idé!
- En dum idé. - En vakker idé.
- Du skal ikke drepe ham. - Jo.
Ikke noe drap? Hvordan skal vi løse konflikter?
Jeg har mange alternativ!
Fengsling, tortur, inndragelse av jord og lønn.
- Mange måter! - De virker kjedelige.
Og var du en kone med interesse for sin manns følelsesliv,-
kunne du jo spurt hvorfor.
Jeg blåser i det. Hvorfor fins ikke.
- Han pleide å spenne ben på meg. - Hva?
Foran faren min. De var nære venner, og i dette rommet-
da Grigor og jeg gikk mot far...
- ...fikk han en av oss til å snuble. - Snuble?
Kødder du nå? Vel, faen, da. Hugg hodet av ham straks!
En kvinne pustet dårlig ånde min vei, jeg dreper henne også.
Hun kan bare ta myntepastiller, men sett grenser som du vil.
- Hodet mitt eksploderer. - Etter at jeg hadde snublet...
Fortsetter den tragiske historien? La meg finne en stol!
Far lo, og Simitz sa: "Kanskje jeg skal knulle dem."
Så hoppet han på oss, holdt oss fast, liksompulte oss-
og slo hodene våre nedi gulvet og tørrjukket hardt...
Vi kjempet, og far brølte av latter, og...
Hva?
Og iblant kom han.
Herregud.
Jeg kunne ikke ta igjen. Far...
Vel, han foretrakk ham, og jeg var 12 år.
Peter.
Da faren min døde, tenkte jeg først...
"Pappa er borte. Hvordan skal jeg leve?"
Men min andre var: "Ta Simitz, kutt av kuk og hender,-
grav ut øynene, grill dem, spark ansiktet hans til mos,-
flå overkroppen og salt kjøttet. Rekkefølgen kan være feil.
- Min kjære. - Jeg må drepe ham, Katarina.
- Tror du det tar bort smerten? - Det vil det.
Da jeg trodde jeg hadde drept deg, tok det ikke bort smerten min.
Men du elsket meg mer enn du hatet meg.
- Jeg tillater ikke dette. - Du er redd jeg skjemmer deg ut.
En god leder driter i undersåtters meninger,-
kun de han har i sitt eget hjerte.
- Gjestene har ankommet. - Selvsagt, Lev. Et øyeblikk.
Husk, nuet er alt som fins. Nå er vi brusende drinker og pulende hester.
Jeg kommer snart.
Jeg har den ømmeste hånden til ingen nytte. For en sta, slapp hest!
Hei. Du vil ikke tro...
- Stopp. - Hva?
Hva enn du skulle si,-
skal vi late som om ingenting fins, unntatt oss.
Vi drar til sjøen.
Vi skal svømme nakne i måneskinn, elske i måneskinn,-
og ha et festmåltid i måneskinn.
Ikke tenk på rekkefølgen. Er du sulten, kan vi starte der.
Jævla Hugo.
Han er en gift i systemet. Jeg vet det. Han vet at jeg vet det.
- Jeg har kjent og elsket Peter... - Til helvete med Peter.
Til helvete med henne! Hva med oss? Lever vi etter deres innfall?
Er det et retorisk spørsmål?
Er det mulig for oss å glemme dem i kveld?
- Jeg må være der for Peter. - Nei, det må du ikke.
- Hun må ikke. Ingen må! - Jeg, så.
- Jeg kan høre på dette hele natten. - Hva vil du?
Mannen min og jeg er ønsket på Katarina og Peters fest.
Ingen tror på "jeg elsker Katarina"-greia di.
Musa hennes må smake som bitter frukt.
Advarsel: Jeg skal slå deg i ansiktet.
Marial! Hold kjeft, George.
Skal vi gå, Grigor?
Så anspent. Men vi vet hvem han velger, og det er ingen av oss.
- Bare gå. - Jeg elsker deg.
Jeg hater deg!
Jeg kommer når jeg har knust Hugo foran Peter.
Så spørs det hva Peter føler angående Simitz...
Og om det er creme brulee, og om George må fingres.
Jeg må fingres, faktisk.
Jeg elsker deg. Ha det.
Grigor!
Simitz. Drep jævelen.
Det skal vi.
- Hei, di fant deg. Flott. - Keiserinne.
Jeg har krenket mannen din.
Men mine tre år i ørken har gjort meg opplyst.
Jeg fortjener å dø. Men i dag lærte jeg at et nytt Russland er født.
Jeg og de åtte av adelen fra Vladivostok følger deg.
- Mannen min vil drepe deg. - Ikke la ham gjøre det.
- Hvordan ville det se ut? - Jævlig dårlig, selvsagt.
Men jeg har stor sympati for hans behov.
- Vi må tilfredsstille raseriet hans. - Jeg er din å befale.
Godt du forstår det. Kom, la oss gå.
- Du tar meg vel ikke med til ham? - Jo.
- Det synes jeg er en dårlig idé. - Det synes ikke jeg.
Så husk hva du sa om at jeg befaler deg.
Vil du ha en drink? Du ser ut til å trenge en.
For oppspilt, til jeg dreper jævelen.
Peter, sønn av Peter den Store, jeg bønnfaller deg om å tilgi meg.
Gi meg en sløv smørkniv. Dette skal gå langsomt.
- En jævla kniv! - Jeg vet at jeg såret deg. Unnskyld!
- Kan du noensinne tilgi meg? - Nei.
- Drep meg om du må. - Jeg vil og må.
Jeg henter kniv selv!
- Elendig service. - Keiserinne.
- Peter. - Tre til side, Katarina.
Gi slipp. Det tar ikke bort smerten.
Jeg dreper ham, så sier jeg fra om det gjør det.
Gjør det ikke det, hadde du rett. Ellers hadde jeg rett.
Et eksperiment i menneskers følelsesliv.
- Vitenskap. - Hoffets adelige!
Om et øyeblikk blir denne mannens blod utgytt,-
og min mann vil ha formørket alle våre sjeler med det.
Hold for faen kjeft!
Og dere vil vite at vi er alene-
og lever på innfallene til hverandres smerte!
Hvert øyeblikk kan bli ditt siste! Våre liv mangler mål og mening.
Det er dette Russland jeg prøver å gå bort fra, for oss alle.
Gulvet er ditt, ektemann.
- Du har tatt moroa ut av øyeblikket. - Jeg er så lei for det.
Det fikk faren din til å le, og jeg var så redd ham.
Hold kjeft!
Jeg bønnfaller deg.
For vår skyld.
For Katarina den Store. Huzzah!
Og for Peter III. Huzzah!
Hold deg for faen unna meg.
- Takk, takk, takk. - Kom deg til helvete ut, sir. Kvikt.
Jeg trenger en drink. Hvor er du, Grigor?
- Drink. - Champagne med vodka...
...og en frekk creme de menthe jeg har lekt med.
- Hvor faen er Grigor? - Jævla tjenere!
- Aldri der når du trenger dem. - Faen.
- Den var oppløftende. - Ikke sant?
Du vekket interessen min. Så stille, men likevel noe.
- Jeg liker å lytte. - Jeg også.
Du er en rik, travel mann og valgte å komme til Nakaz...
- ...i to måneder. - Jeg er en patriot.
Underlig hvordan det kiler i ryggraden når folk sier det.
- Jeg tjener Russland. - Hun er Russland.
- Hun vil visst høre stemmen vår. - Ja visst.
Hun vil høre din stemme høre henne og rope "huzzah".
Hun åpnet døren til noe annet.
Vi får si vår mening i Russland. Endelig.
Ingen drap? Vanvittig.
Er armen din nummen?
Ja, litt, faktisk.
Jeg forgiftet teen din. Det forklarer armen og kanskje svimmelheten.
Smerten i brystet.
Den er en slags gul blomsteressens. Lukter du på den, besvimer du.
Drikker du den, dør nyrene dine og du kort tid etterpå.
Ingen drap. Hva tenker du om det?
- Jeg er bare en mann. - Med handelsfolket i sin hule hånd.
Ett bitt, så er du fin igjen om en halvtime.
- En slange? - Naturen.
Alle spørsmålene og svarene i en deilig kaotisk form.
Du begynner å kaste opp snart. Prøv å svare før du besvimer.
Si fra når du har bestemt deg.
Ja. Ja, greit, du har mitt ord.
Handelsfolk er kjente for å ikke alltid å holde ord.
- Jeg ville hate om det skjedde igjen. - Jeg også.
Slangen min biter bare én gang.
Peter den Stores slekt gir ikke to sjanser.
- Ja, jeg forstår det så godt. - Det var en lettelse.
La oss kurere deg! Lår eller armhule?
- Vil du at vi skal kle av oss? - Kle av dere?
Så vi ikke spolerer skjortene når vi blir drept?
Keiserinnen vil ikke drepe dere. Dere er spart.
Lettelse fyller ansiktene deres!
Likevel er dere motstandere av keiserinnens antidrapslov.
- Hvorfor det? - Vi tror hun er en heks.
Nesen er for liten og huden for hvit.
Hun har en føflekk på halsen. Der går Djevelen inn.
Hun er sendt for å friste oss til å gå imot våre herrer.
Det er et knep.
Sier vi at vi hater drap, dreper adelen oss.
Hun forandrer Russland.
Hun ble ikke valgt av Gud.
Så, dere husker Ham? Gud?
Atferden deres antyder at det er adelen dere ber til.
Hun befrir oss vel ikke?
De eier oss, selv om de ikke kan drepe oss.
Når du kan bli drept, vet du iallfall at det kan ta slutt.
Det var en optimistisk vinkling.
Tillat meg å fjerne denne frykten-
som dere har festet dere til.
Evig fortapelse. Er dere kjente med det?
Jeg oppsummerer det kjapt, mens vi alle er her.
Om dere går mot mine ønsker i dette, om dere går mot keiserinnen,-
som Gud har holdt ved makten siden hun tok imot utfordringen,-
vil dere bli kastet ned i Helvetets dyp.
Der vil hete bølger av sviende helvetesild slå over deres legemer-
og helles inn i lungene, så dere blir kokt levende fra innsiden.
Gresshopper vil krype opp i alle åpninger, vri seg gjennom hjernen-
og klø bak øynene.
Det blir ingen slutt. Det blir ingen begynnelse.
Det blir bare lidelse,-
idet en kniv snitter din akilleshæl-
og en glødende stang skyves opp i rumpehullet-
på slaget hver time, til...
Vent, det blir ingen "til", for det vil aldri ta slutt.
Tiden finnes ikke i Helvete.
Jeg kan ta feil.
Noen av dere slipper kanskje stangen, men det er best å være forberedt.
Eller dere kan gjøre som Han vil, og støtte keiserinnen-
idet hun gjør Guds arbeid for Russlands beste.
Velg selv. Uansett...
...Han vil vite det.
Han vet nemlig alt.
- Du ser kjekk ut. - La være.
- Og jeg? - Et syn for guder.
Tenkte meg det. Du vet vel at du fortsatt kan knulle meg?
Du burde knulle meg. Vi er gift.
Jeg er sammen med Marial. Jeg elsker deg.
- Jeg pulte deg da jeg pulte Peter. - Ofte foran meg.
Du skulle føle at vi var sammen om det.
Ektemann.
- Heks. - Takk.
Iblant er det vanskelig å være gift. Og så når vi danser...
- Da er det lett. - Ja visst.
Føles det ikke bedre å ikke ha blod på hender og sjel i kveld?
Jeg føler en viss fred.
- For akkurat nå... - Er jeg lykkelig.
Nettopp.
Jeg vil bare si, keiserinne...
Jeg så du hadde trøbbel og følte du trengte en utvei.
Men jeg var ør av vågemotet ditt.
- Du lot som om du fikk anfall. - Jeg var da overbevisende.
Du er visst en god løgner. Takk.
Du trenger ikke å stole på meg.
Med tiden vil du se at jeg er her for deg og Russland.
Jeg vil i hjertet vite at jeg utgjorde en forskjell.
Akkurat.
- Konger! - Konger!
For faen, da!
- Hva? - Jeg trenger en jævla tjeneste.
Selvsagt.
Vi har satt inn sitrontopper for hverandre.
Kan du skaffe meg Vinodels medisin? Den er ikke til meg.
Hvem er den til?
Det kan være gøy om dere møtes.
Jeg forstår ikke. Du drepte ham ikke.
- Du var ikke her. - Virkelig ikke.
Du var svært ikke her.
Det er mye å ta innover seg. Simitz.
Det var godt ektemannsverk å ikke drepe ham.
Lykkelig kone, lykkelig liv. Huzzah!
Hvorfor deltar du i samtalen, din kroneløse, blonde, kastrerte kuk?
Jeg elsker varmen jeg har blitt møtt med her.
Ganske enkelt fordi konger forstår konger, oversminkede bondekjerring.
- Vi skal vel drepe ham, Peter? - Jeg vet ikke.
Kanskje hun har rett.
Blod som spilles nå, tryller ikke bort fortiden.
- Visst faen gjør den det! - Enig. Hevnen må skje.
Kan vi konsentrere oss om hesten?
Få hesten hard, så den puler den andre hesten-
og skaper en ny superhest til sønnen min. Ingen bidrar her!
Jeg kan stirre på den. Det pleier å virke.
Jeg skal fikse det, Peter. Stol på meg.
Jeg trenger alt afrodisiakumet. Til hesten.
- Hvordan skal du bli hard? - Vi må ta risikoen, Agnes!
- Har vi en plan eller ei? - Ja.
Og igjen: Hvordan skal du bli hard for meg?
Jeg klarer det, jeg lover. Når jeg er avslappet.
Å vinne Peter vil gjøre meg hard. Tro meg.
- Jeg syntes jeg luktet noe godt. - Det er du. Det ser ille ut.
Litt infisert, men det går bra. Pugachev overlever kakerlakker.
Jeg er Marial.
Hun stjeler medisin til deg, og jeg kan håndtere det noen netter.
- Det ville vært fint for intimiteten. - Hun knivstakk deg.
- Jeg lurte på hva som skjedde deg. - Du må være den eneste. Drink?
Vil du bli med meg på konferanse i morgen?
Nei, takk. De dreper meg nok hvis de ser meg.
- Jævler. - Jævler, ja. Det er de.
De er monstre begge to. Vil du ha den drinken?
Jeg har ingen planer.
- Du må følge med på Hugo. - Jeg gjør det.
- Hvorfor elsker du liksom Katarina? - Det er ikke på liksom.
Jeg tror på det hun prøver å gjøre her.
Som kvinne vil hun endre alt for oss.
Dæven. Den var bra.
Jeg ante ikke at du løy før jeg husket hvem du er.
- Peter må drepe Simitz. - Jeg vet det.
- Han vil ikke kunne leve med det. - Jeg vet det.
- Vi må hjelpe ham. - Enig.
- Synes du ikke vi burde knulle? - Nei.
Så ondskapsfullt. Det gjør deg enda mer attraktiv.
Får du ikke sove?
- Får ikke sove. - Ikke jeg heller.
Det kan bety at vi bør pule. Ikke at vi trenger tegn.
Vi er så gode at vi burde fått betalt.
Det er morsomt og sant. Men dessverre, ingen puling.
Kom igjen, da. Hvorfor ikke?
Hun er alltid der nå, i benene og blodet.
- Det ville føles rart og upassende. - Du kan være to ting samtidig.
Du kan pule meg og elske henne. Jeg kan pule deg og være lojal mot henne.
Å krige mot seg selv er vondt.
Kjolen din minner meg om da jeg pulte deg så hardt-
at en av øreringene din falt ut... Å, smerte i brystet.
Gi etter for den og gå inn i meg. Ingen behøver å vite det.
Jeg bare vil ikke. Slett ikke.
Det er for jævlig.
Alt jeg eide, tilhører nå noen andre.
Samme her.
Du er fortsatt jenta jeg klatret i et tre for.
Du er gutten jeg sparket en hund for.
Han fikk en rotbløyte av den fineste svenske "slongful".
- "Slongful"? - Bare vent og se.
Kom igjen.
- Grigor! Hugo har gjort dem klare. - Det har jeg.
Har du noe meningsløst å tilby, Grigor?
- Drit og dra. - En trist måte å si...
- ..."nei, jeg har ikke noe". - Jeg så Simitz i går.
Han hånflirte da du gikk forbi.
- Han hva? - Hånflirte.
Og så lagde han en knullelyd.
- Han gjorde faen meg hva? - Han gjør det!
Det må gjøres. Vi er i gang med en plan.
Faen heller, se på det!
Jeg kan ikke bare dyppe hodet i vann.
- De knuller, Peter! - Det kan du ikke.
Og... ferdig!
Fantastisk. Godt gjort, Hugo. La oss gå, Grigor.
- Hva? Hvor skal vi? - Det er en russisk greie.
- Takk. - Stikk nå, Hugo.
Jeg hater å være her.
Faen!
- Hallo. Hva synes vi? - Se selv.
God morgen. Nyt dagen.
- Så nå frykter de deg, ikke adelen? - Nei. Heller Guds vrede.
Å bli klubbet i hjel av adelen er lite i forhold til evig fortapelse.
Men de taler ikke fritt! Du har skremt dem.
- Handelsfolket er ditt. - Hva gjorde du?
Detaljer, detaljer. Det holder å si at de har en ny idé i blodet.
Akkurat. Jeg lar det ligge. Men jeg frykter at ingen tror på noe.
De er absolutt imot drap.
- Det så jeg i øynene hans. - Vi bare spilte dem.
Sier du godt gjort og mange takk?
- Slik tolket jeg det. - Morsomt. Ok.
Adelen er de ukjente.
De utgjør to tredjedeler. Hva tror du?
Jeg tror ikke, jeg foretrekker å vite, og jeg vet at vi ikke vet.
Så det er en risiko å gå til avstemningen.
Beverjakt?
Hva om jeg vinner, og vi går ut og ser mannen min halshugge Simitz?
Er det seier eller hån?
- Tror du han gjør det? - Nei.
- Men det er en risiko. - Så?
Jeg elsker når du er uutgrunnelig. Det blir så dramatisk.
For en livlig diskusjon vi hadde i går. Huzzah.
Det er på tide å gå til første sak jeg vil fatte vedtak på.
Ingen drap?
Vi har mye å si om det.
Vi går videre. Det var bare en oppvarmingsdiskusjon.
Vi diskuterer det senere, når jeg analyserer argumentene. Huzzah.
Huzzah!
Vi skal stemme over Nakaz' første kunngjørelse.
Det er et spennende øyeblikk for oss alle.
Jeg foreslår at alle landsbyer i Russland, stor som liten,-
rik som fattig, skal ha sin egen apekatt.
- Ja! - Bedårende.
La oss stemme.
- Det skulle duge. - Strupe eller hjerte?
Jeg har alltid fantasert om øye.
- Du ser ham skvette på nært hold. - Nettopp.
Men...
- Hva om jeg ikke drepte ham? - Det gir ingen mening.
Vi kunne binde ham til et tre, torturere ham,-
la dyrene herje, og så komme tilbake hver ettermiddag i en måned-
og skade ham og gå.
Det virker tidkrevende.
- Ja, jo. - Hun får aldri vite det.
Det sørger vi for. Alle ekteskap har hemmeligheter.
- Ditt? - Nei.
Faktisk, nei. Skulle ønske vi hadde det iblant.
Hallo.
Jeg forsvinner. Kona di vil vite at du gjorde det.
Nå trenger du ikke å lyve.
Du er en venn, men...
Det var ikke bare dere han køddet med den gangen.
- Det er så stille og fint etterpå. - Det er det beste.
- Følelsen av fred er... - Sublim.
- Gratulerer. - Kan du la være, Marial?
Apekatter spiser rotter som bananer.
Det er framskrittet vi drømte om da vi risikerte våre liv-
og planla kupp mot mannen din.
Gå, er du snill.
Jeg har noe å si.
Foretrekker du å ikke høre sannheten når jeg har den for hånden?
Eller snakker vi ikke fritt ved hoffet ditt?
Snakk om du tror meningen er verdt å avsløre.
Simitz var ikke der i dag. La du merke til det?
Du burde gå hjem. Det har vært en stor dag.
Din hengivne ektemann tapper nok i et bad til deg.
- Blodbad. - Blodbad.
Det ville vært vittigere om jeg ikke lå foran deg.
- For en dag. - Ja, du vant.
Jeg antar det.
Alle byene har en apekatt. Det er en seier.
Du drepte ham.
Grigor skjøt ham.
Og du?
Du må sove.
Tekst: Eivor Rosenberg Iyuno