Dugtak már?
Bosszantó.
Mi a fenét művelek? Mi a fenét művelek?
Feltételezem, a kérdés retorikai,
mert ha nem, akkor ez a motyogós járkálás a téboly jele.
Mi a fenét csinálok ma?
Ma hangot adsz a hangtalanoknak.
Soha ne hallgass az alattvalóidra! Ki tudja, mit találnak mondani!
- Engem érdekel a mondanivalójuk. - Nem.
Ezzel csak áltatod magad, mióta az az amerikai
a patkánykabátjával és a patkányfarkával ravaszul
belesuttogta a puncidba: "Mi, a nép."
Ezek az én elképzeléseim. És a néppel együtt valósítom meg őket.
Ehhez meg kell őket hallgatnom, tisztelettel...
Katalin, hazudhatsz nekik és magadnak, de nekem nem.
A cárnő csak akkor hallgatja az alattvalóit,
amikor azok kínzás közben üvöltenek,
talpnyaló módon kántálják a nevedet,
vagy hálával telve suttogják azt, miközben nyalod őket.
- Nagyon segítőkész vagy. - Mint mindig.
- Ez szarkazmus. - Nem úgy értettem.
Hagyd ezt a gyűlést!
De itt parasztok, kereskedők, nemesek
gyűltek össze Oroszország minden tájáról.
Nem fújhatom le,
csak mert esetleg csúfos kudarcba fullad, amibe belebukom.
Te vagy a cárnő.
Mondd azt: "Meggondoltam magam. Menjünk, lőjünk inkább hódot!"
Nálad rosszabb vezetőt elképzelni sem tudok.
Látszik, hogy sosem volt részed a hódvadászat nyújtotta
örömökben és bajtársiasságban.
Minden rendben lesz.
- Örülök, hogy nem öltelek meg. - Osztozom az örömödben.
Istenem, ez baromi izgalmas! Ez uralkodásom legnagyobb napja.
Megőrültél.
Amit most létrehozunk, az jó.
Inkább...
"Nakaz: Ötletek és gondolatok az új törvénykönyvhöz,"
"és Oroszország közigazgatásának újszerű megközelítése."
- Hangzatos cím. - Szerintem is.
- Ez szarkazmus volt. - Nem úgy értettem.
Mi ez?
Lista, hogy cárként miket akartam véghezvinni.
Beépítheted a terveidbe.
"Majmot minden faluba."
"A csipkebogyót átnevezni péterbogyónak."
"Minden állat húsából készüljön hústál,"
"és a legízletesebb legyen az orosz nemzeti étel."
Előremutató.
Miért nem kamatyoltok soha, amikor váratlanul beállítok?
- Már teljesen felőrli az idegeimet. - Készen állsz a nagy napra?
- A mindenit! - Minden rendben?
Itt lenni újra, Nagy Péter régi lakosztályában!
- Ez... - Igen, ez az új otthonunk.
Ma este megünnepeljük.
Megrohantak az emlékek. Itt nyomott a falhoz.
- Ezen a szőnyegen vonaglottam. - A francba!
Kicseréltétek az ágyat! Jó ötlet, azok után, amit a régivel műveltünk.
Nem muszáj...
Itt meg az arca fölé tartott, és a nyelve úgy járt, mint a...
- Te most... - Elélvezel?
Nem kapok levegőt.
NAGY KATALIN: A KEZDETEK 3. ÉVAD 3. RÉSZ
TI, A NÉP
Jobban néz ki.
Kukac. A természet és tudomány csodálatos fúziója.
Pirítóssal, libamájjal fenséges.
A jobb karom lebénult, amióta a maga kotyvalékát iszom.
A francba!
Fel kéne címkéznem ezeket.
Rosszat adtam. Elnézést!
- El fog múlni. - Mikor?
Nos, az emberi test rejtély, nem tudom megmondani, mikor.
De lebénítania, azt sikerült.
Nos, a gyógyítás művészet, nem tudomány.
Mégis folyton tudománynak hívja.
Mi a fenét szórakozik?
Parasztok vannak az udvarban. Kibaszott parasztok!
Nem tartja felvillanyozónak,
hogy minden rend és terület képviselteti magát?
- Nem tartja szédítőnek? - Nem, nem tartom.
Szerintem ez baromi nagy hülyeség.
A változás sosem hoz jót a nemességnek. Soha!
Jézusmária!
Az a rohadt Simitz!
Itt van az udvarban.
Mi?
A polgárok egyenlősége abban rejlik,
hogy mindannyiukra ugyanazok a törvények vonatkoznak.
Parasztok!
Üdvözöllek benneteket a jövőben!
Remélem, élvezték a Nakaz szövegeit!
Örömömre szolgál, hogy eljöttetek az ország minden tájáról,
hogy megosszátok paraszti gondolataitokat az új Oroszországról.
Tehát most először hallgattassék meg a parasztok hangja,
és szóljon teli torokból!
Nagyszerű nap vár ránk.
Bent találkozunk.
- Ki volt ez? - Nem tudom.
- Megölnek minket, ugye? - Csak ha nem engedelmeskedünk.
Szórakozásból is megtehetik.
Legalább láthattuk a palotát.
- Nagy nap ez, cárnő. - Úgy bizony, érsek.
Megmondjam a parasztoknak, hogy Isten az ön oldalán áll?
Már megtettem. És azt tanácsoltam nekik, hogy adjanak hangot
a gondolataiknak és vágyaiknak.
- Tisztán szeretném hallani őket. - Érdekes stratégia.
Ha már stratégiáról beszélünk, megjegyezném,
hogy ma a győzelem fontosabb, mint az ellenség kiléte.
- Értem. - Válasszon valami könnyűt!
Ha ezzel végeztünk,
érezni fogják, hogy nekik sem mindegy, hogyan alakul az ország sorsa,
és hogy nekik is volt beleszólásuk. És beáll a változás.
- Neked három mellbimbód van? - Királyi vér. Kopaszodom is.
- Nekem hat lábujjam van. - Pompás!
A feleséged ma történelmet ír.
- Őrült. - Kurvára őrült.
- Örülök, hogy te is így látod. - Persze. Meghallgatni az népet?
- Őrültség. - Az.
- Ti is ezt csináltátok, nem? - De.
Az örökségem... Basszus! Az ember, aki elvesztette Svédországot.
A tiéd a férfi, aki átadta az országot a nőnek, aki elvesztette az országot.
Ez csak egy vélemény. Ne nézz úgy, mint aki le akar döfni!
Te mit tettél még? Rövid volt az uralkodásom.
Betiltottam a szakállt. De Katalin eltörölte.
És építettem egy óriási harangot, a legnagyobbat Európában,
de végül nem fejeztük be. És...
Olyan keveset tettünk, hogy még lábjegyzet sem lesz belőlünk.
Hugó, fogd már be! Nem érdekel. Nekem más a fontos.
A feleségem, a gyerekem, meg hogy a lovak miért nem dugnak.
Grigorij, hol a faszban voltál? Küldtem üzenetet.
- Én... - Hugó beugrott helyetted.
A királyok megbízhatóságára.
Dugtak már?
Nem, és ez nagyon elkeserítő.
Létre kell hoznom egy európai csodalovat. A saját fajtámat.
Furcsa újra itt, Nagy Péter lakosztályában.
Ez tűnt a legjobb helynek. És a cár mindig itt lakik.
Én nem akartam, amíg cár voltam. De Katalinnal külön kuckót akartunk.
Még érzem a jelenlétét.
A bömbölő hangját, amitől mindenkiben megfagyott a vér és röhögött,
mi pedig a sarokban lapultunk.
Grigorij, lassan a testtel! Mondok valamit.
Mi, királyok, nem szeretünk atyáinkról beszélni. Gyomorgörcsöt okoz.
Milyen igaz!
Nézd ezt a kurva lovat! Még csak fel sem áll neki.
Pedig szól a zene, égnek a gyertyák...
Azt hittem, jobb szeretik bent csinálni, de nem jött be.
Egyikőtök felállíthatná neki.
- És mégis hogyan? - Határozott kézzel, kedves szemekkel.
Szívesen megtenném, de kicsi a kezem, és könnyen begörcsöl, szóval...
Grigorij, te vagy a megfelelő a feladatra.
Gerjesszem be a lovat?
- Grigorij! Grigorij! Grigorij! - Grigorij! Grigorij!
Grigorij! Grigorij! Grigorij!
- Grigorij! Grigorij! - Itt van az a kurva Simitz!
- Micsoda? - Az udvarban?
Azt hiszi, meghaltál. A távoli területeken sokan halottnak hisznek.
Hát nem!
Ki az a Simitz?
Hosszú történet, csak az életre szóló barátai ismerik.
Eljött a nap! Teljesítette az ígéretét. Fejet hajtok ön előtt.
Csodás illata van, mintha frissen nyírt fűben hentergett
és barackkal locsolkodott volna.
Köszönöm, Voltaire! Egyiket sem tettem.
Nagy kár!
- Orlov büszke lenne rád. - Köszönöm!
- Sokat gondoltam ma rá. - Örült volna neki.
Sokáig hitt benned, mielőtt csalódott.
Jöttem szerencsét kívánni.
Köszönöm! Ez...
Az értelmetlen, öntömjénező, gigantikus könyvklubodhoz.
Elemedben vagy.
Gondolom, már nem akarsz békülni.
Így van, cárnő, már nem.
Abból az okból, mert mindenben igazam van,
neked meg rohadtul nincs.
Azt hiszem, hamarosan készen állnak.
Micsoda öröm ezt látni!
Nemesek, kereskedők és parasztok mind együtt.
Üdvözlöm önöket a Nakaz megvitatásán!
Ma történelmi és örömteli feladatunk lesz: újragondoljuk Oroszországot.
Nyissák ki a szívüket, köszörüljék meg a torkukat, és csapjunk bele!
A parasztok ne nézhessenek a szemünkbe!
Szmolnij, leülni!
Hol is kezdjük ezt a csodálatos napot?
Legyünk merészek!
- Te jó ég! - Dettó!
Van itt olyan, akinek meggyilkolták egy szerettét?
Átérzik a fájdalmát?
Vagy ki ölt, és érezte ennek a fájdalmát?
És átérzik, milyen károkat okoztak a saját lelkükben,
amikor kioltottak egy emberéletet?
A mai napon betiltjuk a gyilkosságot.
- Mi a franc... - Mi van?
- Hurrá! - Hurrá!
Melletted állok, mint mindig.
Kitépem a szemét,
kiteszem az asztalomra és kacsintgatok rá.
- Hurrá! - Fantasztikus.
Én is melletted állok. Bár egy kis kontextus jól jönne.
A gyűlésre ment.
Értem.
- Mit csinálsz? - Basszus!
Nem tehetem tönkre Katalin gyűlését.
- Csak egy percre szakítod félbe. - Igaz, de nem biztos.
Valószínűleg nem jó ötlet
vérpermettel szórni tele a levegőt, míg ő magasztos szavakra vár.
Majd később. Később, a szentségit!
- Jó férj vagy. - Igyekszem.
- De megölöd, ugye? - Természetesen, Arkagyij.
Nem is értem a kérdést.
Cárnő, a legmélyebb tisztelettel, mi a túróról beszél?
A kereskedők is Szmolnij szavait visszahangozzák:
"Mi a túróról beszél?"
Mutasson tiszteletet, szatócs!
Velementov!
A haláltól való félelem minden szerződés biztosítéka.
Most a törvény lesz az. Megtorlás, kínzás, börtön.
És akkor csak úgy megússzák?
Majd minden gazember elállhat az üzlettől?
Ez ezüsttálcán nyújtott baromság,
hatalomszerzési akció a cárnőtől, aki úgy van öltözve, mint egy...
Természetesen ez egy érdekes és fontos vitatéma.
- Valóban. - A kérdés, hogy mi lesz az ára.
Nem tudjuk, mi lesz az ára, amíg meg nem szabadulunk tőle.
Kérdésem lenne.
Tegyük fel,
hogy hátba szúrok valakit ötször, de az nem hal meg.
Az akkor rendben van, ugye?
Egyszer Igor hét vakondot tett egy zsákba,
elhozta őket a mezőről, ahol boldogan játszottak.
Ám hirtelen, az összezártságban bizalmatlanság alakult ki közöttük.
Reggelre a hétből hat megdöglött,
a hetedik pedig tanácstalanul és szomorúan szemlélte, mit tett.
Ilyenek vagyunk mi.
Elég rohadt bizarr történet.
Az ölés egyszerű válasz azokra a kérdésekre,
amelyeket másképpen nem tudunk megválaszolni.
Ez új utak keresésére ösztönöz minket,
és felemeli a lelkünket, amikor megtaláljuk végre az új válaszokat.
Ne legyünk többé vadállatok, ez a lényeg. Egyszerű.
Az a rohadt paraszt megint rám nézett.
Szmolnij, ülj vissza a seggedre, különben szitává lőlek.
Egy tetves paraszt miatt? Tényleg, Velementov?
- Jó alaposan nézz magadba! - Más is érzi az iróniát?
Parasztok, titeket is szeretnélek hallani.
A parasztok... Nyilvánvaló, hogy ők ezen csak nyerhetnek.
Ez támadás a nemesek jogai ellen, hiszen nekünk jogunk van ölni.
- Tudjuk, mit fognak mondani. - Raszkolvij, ülj le!
Sajnálom, azt hittem, azért vagyunk itt, hogy meghallgassanak.
- Kicsit összezavarodtam. - Parasztok, kérem, beszéljetek!
Mi...
- Mi... - Beszélhet.
- Gondolja át jól a szavait! - Most mondtam, hogy beszélhetnek.
Köszönöm!
- Mi szeretjük a gyilkosságot. - Jó paraszt! Bravó!
Igen. Úgy gondoljuk, hogy a jelenlegi helyzet megfelelő.
Hurrá!
Az, hogy a nemesek büntetlenül megölhetnek titeket?
- Igen, ahogy a Mindenható akarja. - Aki azt is mondja: "Ne ölj!"
- Nem hiszel Istenben. - Ez nem jelenti, hogy mindig téved.
- Maga megölhet minket? - Én?
- Én nem... - Az állam?
Persze, hogy megteheti.
Ez nem vitatéma. Mindenkit megölünk, ha úgy tartja kedvünk.
- De nem tesszük. - Csendet, a kurva életbe!
Az állam sem gyilkolhat?
- De, az állam fenntartja a jogot... - Mi a... Ez nevetséges!
Az állam nem dönthet az életünk felett.
- Le a zsarnoksággal! - Nem vagyok kibaszott zsarnok.
Ezt csak úgy mondtam, cárnő.
Abszolút egyetértek, csak kissé elragadtattam magam.
Szavazunk?
Szavazást! Szavazás! Szavazás!
Szavazás! Szavazás!
Nem, támogatnunk kell a cárnőket!
Támogatnunk kell őt, mert ő a felkent uralkodó,
hogy belőletek, állatokból, két lábon járó...
Jaj, istenem!
El kell napolnunk a gyűlést.
Hívja Vinodelt, hogy segítsen.
Bravó! Bravó!
Sokkal jobb volt, mint vártam.
Amikor gyilkolni akarok, de nem tehetem,
úgy megfájdul a fejem, hogy csak a jeges víz csillapítja.
A véred nem nyugszik, amíg az övé nem hullt ki.
Ez kurva jó, Arkagyij.
Ennem kell valami véreset.
Mondd a séfnek, hogy készítsen fácánt, nyersen, mintha most lőtték volna.
Érdekelne a fickó története.
Te inkább arra koncentrálj, hogy merevedése legyen a lónak, Hugó!
Hé, ne kiabálj!
Gyerünk, öleld meg Hugót!
- Nem akarom. Nem akarok... - Nem ölel meg.
Gyerünk!
Hamarosan kiontod a vérét,
és békére lel az a nagy, öreg szíved és a forró véred.
Pontosan. Igazad van, Hugó.
Ez egy jó nap. Visszajött, és megölhetem.
- A pohár félig tele. - A vérével.
Fantasztikus!
Miért csinálják ezt?
- Isteni! - Jó, rendben!
Állítsuk fel a ló farkát!
Valaki adjon kesztyűt!
Grigorij! Grigorij!
Egy hajszálon múlt, hogy nem lett tragédia.
Már a szakadék legszélén álltunk.
És éppen Georgina mentett meg.
Nincs több gyilkosság? Erős kezdés volt.
A legfőbb és legkedveltebb időtöltésünk ellen fordult.
Merésznek kellett lennem.
- Magadat adtad. - Pontosan.
De az első csatát meg kell nyernem. Vissza tudjuk csinálni?
Vagy inkább mondjam: "Menjünk hódot lőni?"
- Rendezhetnénk sorainkat. - A visszavonulás vereségnek tűnhet.
Nem hiszem el, hogy a parasztok ellenzik.
- A francba! - És szinte mindenki más is.
Ha a paraszt szembeszegült egy nemessel,
azzal a saját sírját ásta meg.
Követik őket, amíg fel nem szabadulnak a félelmükből.
Ebben talán tudnék segíteni.
Azt akarom, hogy szabadon beszéljenek. Ezért hívtam őket.
És nyerni is akarunk.
Igen. Ezért hívtalak titeket.
Menjetek, és legyetek meggyőzőek!
Mit művelt odabent?
Részeg voltam.
- Sajnálom! - Maga mindig részeg.
Nem, ez valami más.
Én...
Minden nap felköhögök egy keveset.
Ki tudja mennyi marad bent.
Valószínűleg sok.
Pokoli boncolás lesz.
Ott kéne lennie.
- Csak ne fehérben! - Volt Vinodelnél?
Tudom, mi ez,
és azt is tudom, mit jelent.
Nem. Nem.
Nem engedem.
Nos,
szavaztassa meg!
Bár szereztem néhány ellenséget,
úgyhogy inkább mégse.
Egy időre vissza kellene vonulnia. Pihenjen!
Nem, nem. Rossz ötlet.
Nekem csak a kötelességeim maradtak.
Kérem!
Térden állva könyörögnék, de nem tudnék felállni.
Jó, de...
- Vanília. Az illata... - Ne rontson a helyzeten!
A mellei meg olyanok, mint egy kemény, áttetsző alma.
Marha!
- Ne piáljon annyit! - Összeszedem magam.
- Ígérem! - És menjen el Vinodelhez!
Katalin!
Ez maradjon köztünk!
Drágám!
Ezt a folyosón találtam.
KURVA KATALIN
Tetvek!
Több oldallal meg kitörölték a seggüket.
Talán nem a gyilkosság betiltásával kellett volna kezdenem.
A gyilkosság betiltása? Ez volt a...
Valami merészet akartam, ami kifejezi az ambíciómat
és a képességünket, hogy újrateremtsük magunkat.
Nem is te lennél, ha nem léped meg.
Köszönöm, hogy úgy mondod, mintha bók lenne!
Mert az.
Az én listámat is bármikor bevetheted.
Kedves tőled.
De kitartok.
Könnyed ötleteimet acélos akarattá kell alakítanom.
Nyerni fogok. Mindig nyerek. Véghezviszem.
Egy apróság: ma este meg kell ölnöm valakit.
- Mi? - Évekkel ezelőtt megesküdtem rá.
Eltűnt, a gyáva, de most visszatért.
Próbálom betiltani a gyilkosságot.
Elnézést az időzítésért, de halálra van ítélve.
Tehát ha most szívből jövő érvekkel akarsz jönni,
semmint szeretettel támogatni az urad szükségleteit, akkor ne tedd!
Nem hallod, amit mondok? A hatalmamat kockáztatom egy ügyért.
- Egy ostoba ügyért. - Egy csodálatos ügyért.
- Nem fogod megölni. - Meg fogom.
Ha nincs gyilkosság, hogyan rendezzük majd a sérelmeinket?
Számos ötletem van erre.
Bebörtönzés, kínzás, a föld és a bérek elkobzása.
- Sok lehetőség van. - Unalmasan hangzik.
Ráadásul, ha kíváncsi feleség lennél,
akit érdekel a férje érzelmi élete,
megkérdeznéd: "Miért, kedvesem?"
Nem érdekel, miért. Mindegy, hogy miért.
Régen mindig elgáncsolt.
- Mi? - Apám előtt elgáncsolt.
Jó barátok voltak, és ebben a szobában,
amikor Grigorijjal apánkhoz jöttünk,
mindig megtalálta a módját, hogy elgáncsoljon valamelyikünket.
- Elgáncsolt? - És akkor...
Te most szórakozol?
Hát igen, vesszen az a rohadék!
Az egyik nő a szalonban büdöset lehelt rám.
Megöletem őt is.
Elég lenne egy borsmentás pasztilla,
de persze a határaidat te szabod meg.
Mindjárt felrobbanok!
Aztán miután elgáncsolt minket...
Van folytatása is a tragikus történetnek? Akkor leülök.
Apa nevetett, Simitz pedig azt mondta: "Megbaszom őket."
Ránk ugrott, megragadott, mintha megdugna minket,
miközben a padlóba verte a fejünket, és közben felállt neki.
Mi küzdöttünk, apánk hangosan röhögött, és...
Micsoda?
És megesett, hogy...
elélvezett.
Jézusom!
Nem szállhattam szembe vele, mert apám...
inkább őt választotta, és...
tizenkét éves voltam.
Péter...
Tudod, amikor apám meghalt, az első gondolatom az volt...
Az első gondolatom az volt: "Apa elment, hogyan tovább?"
De a második az volt: "Elkapom Simitzet, levágom a tökét, a kezét,"
"kikaparom a szemét és megsütöm."
"Péppé verem a pofáját, lenyúzom a bőrét és megsózom a nyers húsát."
De nem feltétlenül ebben a sorrendben.
- Édesem! - Meg kell ölnöm, Katalin.
Mert azt hiszed, ezzel enyhítheted a fájdalmadat.
Mert úgy lesz.
Amikor megöltelek, illetve azt hittem, nem enyhült a fájdalmam.
Mert jobban szerettél, mint utáltál.
Nem engedem, hogy megtedd.
Félsz, hogy kínos helyzetbe hozlak.
Egy jó vezető szarik rá, mit gondolnak az alattvalói,
a külföldiek vagy bárki más, és a saját szívére hallgat.
Megérkeztek a vendégek.
Értem, Lev. Egy pillanat.
Ne feledd, csak a most számít,
azaz a pezsgős vacsora és a kanos lovak.
Hamarosan csatlakozom.
Leszakad a kezem, ráadásul hiába. Igen makacs és igen petyhüdt ló.
Szervusz! Nem fogod elhinni...
- Ki ne mondd! - Mi a baj?
Bármit is akartál mondani.
Most szépen úgy teszünk, mintha nem létezne más, csak mi.
Lemegyünk a tóhoz.
Meztelenül megmártózunk és szeretkezünk a holdfényben,
és lakomát csapunk a holdfényben.
Nem kell ebben a sorrendben. Ha éhes vagy, haladhatunk visszafelé.
Istenverte Hugó! Ez a fickó méreg a rendszerben, és én tudom.
És ő is tudja, hogy tudom.
Ismertem és szerettem Pétert egész életemben...
A francba Péterrel! A fenébe Katalinnal! Mi lesz velünk?
Az ő kényük szerint éljük az életünket?
Ez költői kérdés?
Van rá esély, hogy ma este leszakadjunk róluk?
Ott kell lennem, hogy támogassam Pétert.
Nem, nem kell. Katalin sem támogatja. Valójában senki sem.
- Én igen. - Egész este elhallgatnám ezt.
Mit akarsz?
A férjemmel hivatalosak vagyunk Katalin és Péter estélyére.
Senki sem dől be a Katalin-rajongásodnak, Georgina.
A puncija biztos olyan, mint a rothadt gyümölcs, Grigorij.
Előre szólok, arcon foglak csapni.
Marial! Georgina! Elég volt!
Grigorij, indulunk?
Én...
Feszült helyzet.
De jól tudjuk, kit fog választani, és az nem mi leszünk.
Menj!
- Szeretlek! - Utállak!
Jövök, amint leleplezem Hugót Péter előtt.
És attól függően, hogy Péter mit gondol a Simitz-ügyről.
És hogy lesz-e creme brulée, vagy Georginát kell megujjazni.
Az nem is lenne rossz!
Szeretlek.
- Pá! - Grigorij!
Simitz.
Öld meg azt a görényt!
Úgy lesz.
Üdvözlöm! Megtalálták. Remek!
Cárnő, vétettem a férje ellen,
de a sivatagban eltöltött három év alatt megvilágosodtam.
Megérdemlem a halált, de ma önt hallgatva
megértettem, hogy egy új Oroszország születik.
Én és a nyolc nemes, akiket Vlagyivosztokból hoztam,
mindenben ön mellett állunk.
- A férjem meg akarja ölni. - Nem engedheti.
- Hogy nézne az ki? - Igen, nyilván kurva szarul.
Ezzel együtt nagyon is megértem az érzéseit.
Meg kell találnunk a módját, hogy csillapítsuk a dühét.
Rendelkezzen velem!
Örülök, hogy megérti. Rendben, jöjjön! Menjünk!
- Hozzá akar vinni? - Igen.
- Ezt nem tartom jó ötletnek. - Én viszont igen.
Tehát maradjunk annyiban, hogy én rendelkezem önnel.
Kérsz egy italt? Úgy látom, rád férne.
Nem tudok nyugodni, amíg meg nem ölöm azt a rohadékot.
Péter, Nagy Péter fia! Bocsánatáért esedezem.
Hozzatok egy tompa vajkést! Legyen lassú a halála!
- Kést! - Bántottam, tudom.
Rettentően sajnálom! Meg tud nekem valaha bocsátani?
- Nem. - Öljön meg, ha muszáj.
Megölöm, mert muszáj.
Hozok én kést magamnak.
- Szörnyű a kiszolgálás. - Cárnő!
- Péter! - Katalin, állj félre!
Engedd el! Nem fog tőle elmúlni a fájdalmad.
Előbb megölöm, és majd elmondom, elmúlt-e.
Ha nem, akkor neked volt igazad, ha igen, akkor nekem.
Igazi kísérlet az emberek érzelmi életéről.
- Tudomány. - Udvari nemesek!
Ennek az embernek ki fog csordulni a vére,
és a férjem befeketíti vele a lelkét, és a miénket is.
- Hurrá! Hurrá! - Fogjátok be!
És nyugodtan elhihetik, hogy egyedül vagyunk,
egymás fájdalmának és tébolyának kiszolgáltatottjai vagyunk,
bármelyik pillanat az utolsó lehet,
és semmi értelme az életünknek.
Én ezt az Oroszországot szeretném magunk mögött hagyni mindannyiunkért.
Te következel, férjem uram.
Elrontottad a pillanat hangulatát.
Nagyon sajnálom!
De mindig rettegtem az apjától, ez viszont megnevettette.
Fogd be!
Könyörgöm.
Értünk.
Nagy Katalinra! Hurrá!
- Hurrá! - Hurrá!
És III. Péterre! Hurrá!
- Hurrá! - Hurrá!
Meg ne lássalak még egyszer!
- Köszönöm! Köszönöm! Köszönöm! - Húzzon a picsába! De gyorsan!
Szükségem van egy italra. Grigorij, hol vagy?
- Italt! - Pezsgős koktél, vodka,
majd egy gyöngyöző mentalikőr, amivel kísérleteztem.
De hol a francban van Grigorij?
Mocskos szolgák! Sosincsenek ott, ha kellenek.
Picsába velük!
- Kellemes ez a likőr. - Ugye?
Felkeltette az érdeklődésemet.
Olyan csöndes és nyugodt, mégis jelen van.
- Szeretek hallgatni. - Ahogy én is.
Ön igen gazdag és elfoglalt ember,
mégis úgy döntött, hogy két hónapra jön a Nakazra.
Hazafi is vagyok.
Furcsa, mennyire megborzong az ember, amikor ezt hallja.
Oroszországot szolgálom.
Nos, Katalin maga Oroszország.
Hallani akarja a hangunkat, állítólag.
Valóban. Hallani akarja, amint azt kántálják: "Hurrá!"
Nos, kitárta az ajtót a jövő felé.
Végre beleszólhatunk Oroszország ügyeibe.
Gyilkosság nélkül?
Őrültség.
Nem zsibbad a karja?
Egy kicsit, valóban.
Mérget tettem a teájába.
Ami megmagyarázza a karját, a szédülést és a mellkasi fájdalmat.
Ez egyfajta sárga virágesszencia. Ha megszagolja, elájul.
Ha megissza, nos, a veséi dobják be a kulcsot, aztán maga.
A gyilkosság betiltása. Mi a véleménye erről?
- Csak egy vagyok a sok közül. - De a kereskedőket képviseli.
Egy marás, és fél óra múlva újra jól lesz.
Kígyómarás?
A természet.
Minden kérdés és minden válasz egy elragadóan kaotikus formában.
Mindjárt hányni is fog. Próbáljon válaszolni, mielőtt elájul.
Szóljon, ha döntött!
Jó. Jól van, a szavamat adom.
Köztudott, hogy a kereskedők nem mindig tartják a szavukat.
- Szörnyű lenne, ha ez megismétlődne. - Szerintem is.
A kígyóm csak egyszer marja meg. Ismeri Nagy Péter családját.
- Nem adunk második esélyt. - Igen, megértettem.
Ez igen megnyugtató.
Most pedig gyógyítsuk meg magát. Comb vagy hónalj?
Akarja, hogy levetkőzzünk?
Levetkőzni?
Hogy ne menjen tönkre az ingünk, amikor megöl minket.
A cárnő nem akar megölni titeket. Megkíméli az életeteket.
Megkönnyebbülés önti el arcotokat,
mégis ellenzitek a cárnő gyilkosságellenes törvénytervezetét.
- Miért? - Mert szerintünk boszorkány.
Az orra kicsi, a bőre pedig túl fehér.
Van egy anyajegy a nyakán, egy lyuk, ahol az ördög belé hatolt.
Azért küldték, hogy próbára tegyen minket, hogy kísértésbe vigyen.
Ez csapda.
Felbujtanak minket a gyilkosság ellen, aztán a nemesek megölnek minket.
- Katalin átformálja Oroszországot. - Ő nem Isten választottja.
Ó, szóval emlékeztek rá?
Istenre.
Mert a viselkedésetekből úgy tűnt, a nemesekhez imádkoztok.
Nem szabadít fel minket, ugye?
Úgy is birtokolnak minket, ha meg nem is ölhetnek.
Ha meggyilkolhatnak, legalább tudod, hogy vége.
Optimista hozzáállás.
Engedjétek meg, hogy feloldjam ezt a félelmet,
amelyhez annyira ragaszkodtok.
Örök kárhozat.
Hallottatok róla?
Gyorsan összefoglalom, amíg mindenki itt van.
Ha ellenkeztek a kívánságommal,
ha szembeszálltok a cárnővel,
akit Isten tart hatalomban, amióta trónra lépett,
a pokol mélyére kerültök.
A pokol tüzének fehéren izzó hullámai csapnak le a testetekre
és öntik el tüdőtöket, majd elevenen megfőtök belülről.
Sáskák kúsznak be minden testnyílásotokon,
átrágják magukat az agyatokon, hogy a szemgolyótok mögött ficeregjenek.
És sosem lesz vége.
És nem lesz kezdete sem.
Csak szenvedés lesz,
amint egy kés szabdalja az Achilles-inatokat,
és vörösen izzó piszkavas csusszan a segglyukatokba,
minden egyes órában, mindaddig...
Ó, várjunk! Nincs olyan, hogy "mindaddig".
Hiszen soha nem lesz vége.
A pokolban nem létezik idő.
Lehet, hogy tévedek.
Néhányan talán megússzátok a piszkavasat,
de jobb, ha mindenre felkészültök.
Vagy cselekedhettek az Úr kívánsága szerint,
és a cárnő oldalára állhattok,
mivel ő Isten kívánságát teljesíti Oroszország érdekében.
Ti döntötök.
Bárhogy is lesz,
Isten tudni fogja,
mert ő tud...
mindenről.
- Jól nézel ki. - Ne!
És én?
- Mint egy káprázat. - Gondoltam.
Még mindig megdughatsz. Még dugnunk kéne.
- Házasok vagyunk. - Mariallal vagyok. Szeretem őt.
Én is dugtam veled, amíg Péterrel voltam.
Sokszor az orrom előtt.
Pontosan. Azt akartam, hogy úgy érezd, együtt vagyunk benne.
- Férj! - Boszorkány!
Köszönöm!
Néha nehéz házasnak lenni. De amikor táncolunk...
- Akkor könnyű. - Valóban.
Őszintén, nem jobb érzés, hogy nem tapad vér a kezedhez?
Őszintén szólva érzek egyfajta lelki békét.
Mert most...
Boldog vagyok.
Pontosan.
Cárnő, csak azt akartam mondani...
Láttam, hogy gondban van, és úgy éreztem, meg kell mentenem.
De amúgy is megszédített a merészségével.
- Csak eljátszotta a rosszullétet? - Szerintem meggyőző voltam.
- Úgy tűnik, nagyon jól hazudik. - Köszönöm!
Nem kell, hogy bízzon bennem vagy a barátom legyen.
Idővel látni fogja, hogy magát szolgálom, és Oroszországot.
És a szívem mélyén tudni fogom, hogy változást hoztam, és ez elég.
Hogyne.
- Királyok! - Királyok!
A szentségit!
- Mi az? - Szívességet kell kérnem.
Mondd csak!
Ittunk már egymás teájából is.
Hozna nekem gyógyszert Vinodeltől? Nem nekem kell.
Hanem?
Izgalmas lenne, ha megismerné.
Még mindig nem értem. Nem ölted meg?
- Nem voltál itt. - Tényleg nem voltál.
Nagyon nem voltál itt.
Lesz min gondolkodnod: Simitzen.
Igen, tudom, de úgy döntöttem, jó férj leszek és nem ölöm meg.
Boldog feleség, boldog élet. Hurrá!
Miért szólsz bele a beszélgetésbe, te korona nélküli, szőke eunuch?
Szeretem ezt a kedves légkört, ami itt körülvesz.
Egyszerű: mert a királyoknak király jár,
te túlrúzsozott parasztlány.
Péter, azért még megöljük, ugye?
Nem tudom. Lehet, hogy igaza van, és tényleg nem számít.
A most kiontott vér nem törli el a múltat.
- A fenét nem! - Egyetértek. Bosszút kell állni.
Nem koncentrálhatnánk a lóra?
Szeretném, ha rávennétek a lovat, hogy megdugja a másikat,
hogy adhassak a fiamnak egy csodalovat, de senki sem teszi!
Majd a szemébe nézek. Az általában beválik.
Megoldom, Péter. Bízz bennem.
Szükségem van az afrodiziákumra. A lónak.
- És neked hogy fog felállni? - Ágnes, élet-halál kérdése.
- Van tervünk vagy nincs? - Van.
És még egyszer kérdem: hogy fogod felállítani nekem?
Meg tudom csinálni, ígérem! Ha nyugodt vagyok.
Vagy ha megnyerem Pétert. Bízz bennem!
- Kellemes illatot éreztem. - Maga az? Csúnyán fest.
Elfertőződött, de rendbe jön. Pugacsov a csótányokat is túléli.
Marial vagyok.
Ő lop majd gyógyszert a hátadra, és pár napig lehetek én felül.
Az jó lenne. Intimebb.
Ő szúrta meg. Most már értem, mi történt magával.
Akkor maga az egyetlen. Egy italt?
Lenne kedve feljönni velem a gyűlésre holnap?
Nem, köszönöm! Kinyírnának, amint meglátnak.
- Rohadékok! - Azok bizony.
Péter maga az ördög, és Katalin sem különb.
- Kér egy italt? - Miért is ne?
- Figyelned kell Hugóra. - Figyelek.
Miért játszod, hogy rajongsz Katalinért?
Ez nem játék. Őszintén hiszek abban, amit el akar érni.
Rengeteget javít a nők helyzetén.
Basszus! Ez jó.
Majdnem elhittem, de aztán észbe kaptam,
hogy csak hazudni tudsz.
- Péternek meg kell ölnie Simitzet. - Tudom.
- Nem fog tudni együtt élni vele. - Tudom.
Segítenünk kell neki.
Egyetértek. Dughatnánk, nem gondolod?
Nem, nem gondolom.
Kegyetlen vagy.
Ez még vonzóbbá tesz.
Nem tudsz aludni?
- Nem tudok aludni. - Én sem.
Talán annak a jele, hogy dugnunk kéne. Nem mintha kellene hozzá jel.
Annyira jól csináljuk, hogy pénzért kéne mutogatnunk.
Ez vicces és igaz. De sajnos nem dugunk.
Ugyan már, miért nem?
Ő mindig ott van bennem: a csontjaimban, a véremben.
Furcsa lenne. Nem fértek meg egymással.
Csinálhatsz egyszerre két dolog is.
Dughatsz engem és szeretheted őt, és én is lehetek hozzá lojális.
- Nem nehéz. - Háborúzni önmagunkkal, az a nehéz.
Még most is, ha ebben a ruhában látlak,
eszembe jut, amikor úgy megdugtalak, hogy kiesett az egyik fülbevalód...
- Össze is szorult a szívem. - Akkor engedj és hatolj belém!
Senkinek sem kell tudnia.
Csak épp nincs kedvem. Egyáltalán.
Baszki!
Minden, ami egykor az enyém volt, most valaki másé.
Nekem is.
De még mindig az a lány vagy, akiért felmásztam egy fára.
Te meg a fiú, akiért belerúgtam egy kutyába.
Neki van a legpompásabb svéd bránere.
Bránere?
- Csak várj! - Igen?
Gyerünk!
- Grigorij! Hugó meggyőzte őket. - Meg hát!
Van valami, amit szeretnél hozzáfűzni?
Menj a picsába!
Szánalmas beismerése annak, hogy "nem, nincs".
Tegnap este láttam Simitzet.
Rám vigyorgott, amikor elment mellettem.
- Mit csinált? - Vigyorgott.
És kéjelgő hangokat hallatott.
Mit csinált?
Elkezdte!
Meg kell tennünk. Van egy tervünk.
Basszus, ezt nézzétek!
Nem dughatom folyton jeges vízbe a fejem.
Péter! Péter, dugnak!
Nem bizony.
És...
Kész!
Elképesztő. Szép volt, Hugó! Grigorij, menjünk!
- Hová megyünk? - Ez orosz ügy.
Kösz! Lekophatsz, Hugó.
Utálom ezt a helyet.
Baszki!
Üdvözlöm! Mi a helyzet?
Mindjárt meglátja.
Jó reggelt! Kellemes napot!
Akkor most magától félnek a nemesek helyett?
Még inkább Isten haragjától.
A nemesek általi agyonveretés semmi az örök kárhozathoz képest.
Tehát nem fognak szabadon beszélni, mert halálra rémítette őket.
A kereskedők melletted állnak.
- Mit csináltál? - Ez nem számít.
Elég az hozzá, hogy új ötlet csörgedezik az ereikben.
Rendben, nem firtatom.
De attól tartok, senki nem hisz semmiben.
Mindenesetre ellenzik a gyilkosságot.
- Ezt a szemében láttam. - Csak rászedtük őket.
Értsem úgy: "Szép munka, köszönöm szépen?"
- Én így hallottam. - Nagyon vicces. Jól van.
A nemesek álláspontját nem tudjuk. Ők a kétharmad.
- Mit gondolsz? - Nem gondolok semmit.
Jobb szeretem tudni, és tudom, hogy te nem tudod.
Szóval kockázatos szavazásra bocsátani.
Hódvadászat?
És mi van, ha én nyerek,
de amikor kisétálunk, a férjem lefejezi Simitzet?
- Az győzelem vagy megcsúfolás? - Szerinted megteszi?
Nem. De ez is benne van a pakliban.
Akkor?
Imádom, ha kifürkészhetetlen vagy. Nagyon drámai hangulatot teremt.
Milyen izgalmas megbeszélést folytattunk tegnap!
Hurrá!
De ideje, hogy rátérjek az első témára, amelyet ki szeretnék hirdetni.
A gyilkosság betiltása, nem?
Lenne mit beszélni róla.
Ezt most hagyjuk. Az csak bemelegítő beszélgetés volt.
Később megbeszéljük, miután kielemeztem a véleményeket. Hurrá!
Hurrá!
Nos, a Nakaz első pontja, amelyről szavazni fogunk...
Ez mindannyiunk számára izgalmas lesz.
Indítványozom, hogy minden orosz falunak,
legyen az bármilyen kicsi, nagy, gazdag vagy szegény,
saját majma legyen.
- Igen! - Imádni való.
Szavazzunk!
- Ez jó lesz. - Torokra vagy szívre mész?
Én a szemére gondoltam, amikor erről álmodoztam.
Szem. Az igen! Közelről látod a halálfélelmét.
Pontosan.
De...
- Mi van, ha nem ölöm meg? - Annak semmi értelme.
És ha csak kikötnénk egy fához, megkínoznánk,
az állatok falatoznának belőle,
majd minden délután kijönnénk egy hónapon át,
kínozgatnánk és magára hagynánk!
- Időigényesnek tűnik. - Mondasz valamit.
Katalin sosem tudja meg, teszek róla. Minden párnak vannak titkai.
- Nektek is? - Nincsenek.
Tényleg nincsenek. De néha az kívánom, bár lennének!
Üdvözletem!
Ha eltűnök,
a felesége tudni fogja, hogy maga volt.
Így már nem kell hazudnod.
Jó barát vagy.
De...
Nem csak veletek baszakodott.
- Kellemes ez a csend utána, ugye? - Ez a legjobb része.
- Ahogy elönt a béke... - Magasztos.
- Gratulálok! - Marial, ezt most ne!
A majmok úgy falják a patkányokat, mint a banánt.
Épp ilyen lépésről álmodtunk, amikor az életünket kockáztattuk,
és puccsot terveztünk a férjed ellen.
Kérlek, menj el!
Valamit el kell mondanom.
Vagy ne mondjam el az igazságot, amint értesülök róla?
Tán nem mondhatjuk ki a palotában, amit gondolunk?
Mondd, ha biztos vagy benne, hogy érdemes felfedni.
Simitz ma nem volt ott.
Észrevetted?
Menj haza! Nagy nap volt a mai.
Odaadó férjecskéd már biztosan előkészítette a fürdődet.
- A vérfürdőt. - A vérfürdőt.
Szellemesebb lenne, ha nem tudnám előre a poénjaidat.
- Micsoda nap! - Igen.
Nyertél.
Gondolom.
Minden városban lesz majom. Ez nagy győzelem.
Megölted.
Grigorij lelőtte.
És te?
Aludnod kellene.
Magyar szöveg: Záhonyi Barbara Iyuno