Har de kneppet?
Hvor skuffende.
Hvad fanden laver jeg? Hvad fanden laver jeg?
Vel et retorisk spørgsmål -
men du går hvileløst rundt og mumler i vanvid.
Hvad fanden laver jeg?
Give en stemme til dem, der ingen har.
Man bør aldrig lytte til undersåtter. Hvad vil de sige?
Jeg er interesseret!
Nej, du er ej. Du har narret dig selv -
siden amerikaneren i rottefrakke med rottepik -
og rottelist hviskede "Vi, folket" ind i din fisse.
Det er mine holdninger, og jeg får folket med mig.
For at gøre det, må jeg lytte til dem, respektere dem ...
Du kan lyve for dem og dig selv, men ikke mig.
En leder lytter kun til undersåtter, når de skriger under tortur -
messer ens navn i smiger, eller hvisker taknemmeligt -
mens man slikker deres fisse.
- Du er en stor hjælp. - Som altid.
- Sarkasme. - Sådan opfattede jeg det ikke.
Drop konferencen.
Jeg har bønder, handlende og adelige samlet fra alle dele af Rusland.
Jeg kan ikke svigte dem -
bare fordi det muligvis ender i en fiasko, der knuser mig.
Du er kejserinde.
Du siger: "Jeg har skiftet mening. Vi tager på bæverjagt i stedet."
Du er den værst tænkelige leder.
Bare fordi du ikke har oplevet glæden og kammeratskabet ved bæverjagt.
Det skal nok gå.
- Godt, jeg ikke dræbte dig. - Jeg er enig.
Jeg er vildt spændt. Det er min største dag som monark.
- Du er gal. - Hvilket vi nu er enige om er godt.
"Nakaz. Ideer og tanker til konferencen om nye love -
og tilgang til ledelsen af et nyt Rusland."
- Fængende titel. - Enig.
- Sarkasme. - Sådan opfattede jeg det ikke.
- Hvad er det? - Ting, jeg gerne ville have nået.
Du kan føje dem til dine mål.
"En abe til hver eneste landsby."
"Omdøbe hindbær til Peterbær."
"Alle dyr laves til carpaccio, og det mest velsmagende er nationalret.
Ja. Visionært.
Hvorfor laver I aldrig en baby, når jeg kommer uanmeldt?
Det går mig på nerverne.
- Klar til vores store dag? - Åh, du godeste.
- Er alt i orden? - Peter den Stores gemakker.
- Det er ... - Ja. Vores nye hjem.
Vi fejrer det med drinks i aften.
Jeg mindes pludselig at blive taget op ad den væg.
- Og på alle fire på tæppet her. - For helvede.
I fik ny seng. Klogt med det, vi udsatte den gamle for.
- Vi behøver ik... - Og her!
At blive løftet op på hans ansigt, mens han førte tungen ...
- Er du ved ... - At komme?
Jeg hyperventilerer ...
Det ser bedre ud.
Maddiker. En skøn fusion af naturen som videnskab.
Også velsmagende på toast sammen med foie gras.
Min højre arm er blevet lammet af at drikke din mikstur.
Pokkers også.
Jeg må sætte mærkater på. Det var den forkerte. Undskyld.
- Det går over. - Hvornår?
Menneskekroppen er et mysterium, så det ved jeg ikke.
Men du kan lamme mig.
Medicin er en kunstart, ikke en videnskab.
- Du kalder det videnskab. - Hvad fanden laver hun?
Der er bønder. Forpulede bønder.
Er det ikke spændende at samle repræsentanter for alle klasser?
- Det er da til at blive ør af. - Nej! Jeg synes, det er vanvid.
Forandring gavner aldrig adelen. Aldrig.
Herre jemini. Forpulede Simitz. Han står ude i gården.
Hvad?
Lighed blandt borgere betyder, at de alle følger de samme love.
Bønder! Velkommen til fremtiden.
Jeg håber, I har nydt oplæsningen af Nakaz.
Jeg er så glad for, at I er kommet alle vegne fra -
så bøndernes oplevelse er med i opbygningen af et nyt Rusland.
Lad jeres stemme blive hørt for første gang og giv den gas!
Godt ... en stor dag venter forude. Vi ses indenfor.
- Hvem var det? - Aner det ikke.
- De vil dræbe os, ikke? - Ikke hvis vi adlyder.
- De kunne finde på det for sjov. - Så fik vi da set paladset.
- En stor dag, kejserinde. - Sandelig.
Skal jeg sige til bønderne, at De har Gud ved Deres side?
Jeg har rådet dem til frit og højt at udtrykke deres tanker og drømme.
- Jeg vil høre dem rent. - Interessant strategi.
Må jeg påpege, apropos strategi, at "hvornår" er vigtigere end "hvad".
- Forstået. - Noget let.
Når det her er slut, vil de vende hjem og føle -
at de tager del i det nye Rusland. At de spiller en rolle.
Så kommer forandringen.
- Du har tre brystvorter. - Kongeligt blod. Det tynder ud.
- Jeg har seks tæer. - Fantastisk.
- Din kone skriver historie i dag. - Galskab.
Vanvid. Godt, du kan se det.
Selvfølgelig. Lytte til folket? Galskab.
- Nemlig. - Det gjorde du, ikke?
Jo. Mit eftermæle er sgu, at jeg er manden, der mistede Sverige.
Du mistede Rusland til den kvinde, der mistede Rusland.
Det er bare en holdning. Ingen drabelige blikke.
Hvad udrettede du ellers? Vores regeringstid var kort.
Ingen skæg. Det ændrede hun igen.
Og så byggede jeg en kæmpe kirkeklokke. Europas største.
Men den blev ikke færdig, og ...
Vi udrettede måske så lidt, at vi end ikke bliver fodnoter.
Klap i. Jeg er ligeglad. Jeg har andre interesser.
Min kone og mit barn. Hvorfor hestene ikke vil kneppe!
Grigor, hvor har du været? Jeg sendte en besked.
- Jeg ... - Hugo trådte til.
Skål for kongers pålidelighed.
- Har de kneppet? - Nej, og det er meget nedslående.
Jeg vil skabe en europæisk superhest. Min egen race.
Sært at være tilbage i Peter den Stores gemakker.
Det virkede som det bedste sted og er kejserens bolig.
Jeg ville bare ikke bo her som kejser.
- Men Katarina og jeg må have fred. - Svært ikke at mærke ham her.
Hans brølende stemme, der indgød latter og frygt.
Vi krøb sammen i hjørnet.
Grigor, hold inde. Tro mig. Vi konger vil ikke tale om vores fædre.
- Det giver maveonde og øjenkløe. - Sandt.
Se den skide hest. End ikke en erektion.
Vi har blid musik og stearinlys.
Jeg troede, de ville nyde privatlivet indenfor, men nej.
- En af Dem bør give ham erektion. - Hvordan det?
En fast hånd og et venligt blik.
Jeg ville gerne, men jeg har små hænder og får krampe.
Grigor, så er De den rette mand.
- Skal jeg gøre hesten klar? - Grigor! Grigor!
Grigor! Grigor!
- Forpulede Simitz er her. - Hvad?
- Ved hoffet? - Han tror, De er død.
Rundt omkring tror visse folk, De er død.
Det er jeg ikke.
- Hvem er Simitz. - Lang historie.
Kun hans livslange venner kender den.
Dagen er kommet. Løftet indfriet. Jeg bukker for Dem.
De dufter pragtfuldt.
Som har De rullet rundt i nyslået græs og badet med en fersken.
Tak, Voltaire. Jeg har ikke gjort noget af det.
En skam.
- Orlo ville være stolt. - Tak.
- Jeg har tænkt meget på ham i dag. - Han ville have elsket det.
Han troede på Dem længe, indtil han holdt op.
- Jeg kom for at ønske held og lykke. - Tak.
Den her kæmpestore, ligegyldige, selvophøjende forpulede bogklub.
De er i Deres rette element.
De er altså holdt op med at søge forsoning.
Sandelig, kejserinde. Det er jeg.
Da jeg jo havde ret hele vejen, og De er en kælling hele vejen.
De er vist næsten klar.
Sikken glæde det er at se det her. Adelige, handlende og bønder samlet.
Velkommen til Nakaz.
Vi skal udføre den historiske og sjove opgave at forny Rusland.
Åbn jeres hjerter, klar stemmen, lad os gå til den.
- Kan bønderne ikke slå blikket ned? - Sæt Dem, Smolny!
Hvor skal vi begynde på denne prægtige dag? Lad os være dristige.
- Du milde. - Mon ikke.
Hvem her har oplevet at få deres elskede myrdet?
Mærket den smerte.
Eller har dræbt og mærket den smerte.
Og mærket i knoglerne den skade, de gjorde på sjælen -
ved at tage et andet menneskes liv.
I dag forbyder vi mord.
- Hvad fanden? - Huzzah!
Jeg står dem som altid bi.
Jeg tager den narrøvs øjne og blinker til dem på mit skrivebord!
Fantastisk. Jeg støtter Dem. Lidt kontekst ville være rart.
- Han skulle til konferencen. - Javel.
- Hvad laver De? - Fandens!
Jeg kan ikke bryde ind i arrangementet.
- Det afbryder dem kun et øjeblik. - Sandt nok, men måske ikke.
Blodsprøjt er nok ikke en god ide, når hun håber på oplyste ord.
Senere. Senere, for helvede.
- De er en god ægtemand. - Jeg gør mit bedste.
- De dræber ham vel? - Selvfølgelig!
Sikke et forpulet sært spørgsmål.
Kejserinde, i dybeste respekt, hvad fanden taler De om?
De handlende gentager det med tryk på hvad fanden taler De om?
Udvis for helvede respekt, butiksejer.
Truslen om mord underbygger alle kontrakter.
Det gør loven fremover. Sanktioner, tortur, indespærring.
Og så kan de bare gå deres vej?
Så kan enhver skiderik bryde en aftale.
Det er sgu fis serveret på fad -
en magtdemonstration af Kejserinden pakket ind som ...
Naturligvis. Interessant og værd at diskutere respektfuldt.
- Mon ikke. - Vi påpeger bare omkostningerne.
Vi kender ikke omkostningerne, før vi har gjort os fri.
Jeg har et spørgsmål. Rent hypotetisk.
Lad os sige, jeg stikker nogen fem gange i ryggen, men han dør ikke.
Så er det vel i orden, ikke?
Igor lagde engang syv blindmus i en pose.
Førte dem bort fra den mark, hvor de legede ubekymret.
Pludselig, da de var stuvet sammen, opstod der mistillid mellem dem -
og næste morgen var de seks døde, og den sidste var forvirret -
og trist over det, den havde gjort. Sådan er vi også.
Det var sgu en sær historie.
Drab er blevet et let svar på spørgsmål -
vi ikke gider besvare på andre måder.
Det her vil tvinge os til at søge og løfte sjæl og ånd -
når vi finder svar.
Pointen er, at det er slut med at optræde som vilddyr. Enkelt.
Den forpulede bonde kiggede igen!
Smolny, sæt Dem, for helvede, eller jeg skyder hul i Dem.
Over en skide bonde? Helt ærligt, Velementov.
- Se engang på Dem selv. - Fanger andre ironien?
Bønder! Jeg vil gerne høre fra jer.
Bønderne. De har sgu alt at vinde.
Det her er et angreb på adeliges rettigheder, da vi må dræbe alle.
- Vi ved, hvad de vil sige. - Sæt Dem, Raskolvij.
Undskyld, er vi her ikke for at blive hørt?
- Jeg er lidt forvirret. - Sig frem, bønder.
Vi ... vi ...
Sig frem. Overvej Deres ord grundigt.
- Jeg bad dem jo sige frem. - Tak.
Vi kan godt lide mord.
Dygtig bonde. Bravo!
Ja. Vi mener, at den nuværende situation er passende.
Hvor adelige kan dræbe Dem ustraffet?
- Ja. Som det er Guds vilje. - Han siger: "Du må ikke slå ihjel."
- De tror ikke på Gud. - Det betyder ikke, han tager fejl.
- Må De dræbe os? - Mig? Jeg er ikke ...
- Må staten? - Selvfølgelig.
Det er ikke til debat. Vi dræber alle, hvis vi vil.
Men det vil vi ikke.
Vær stille, for helvede!
- Vil staten så slå ihjel? - Ja, det må staten have ret til.
Hvad fanden ... det er jo vanvid!
Vi bør leve frit, hvor staten ikke afgør vores liv.
- Frihed fra tyranni! - Jeg er sgu ikke tyranni!
En talemåde, kejserinde.
Jeg støtter dem fuldt ud, jeg blev bare revet med.
- Får vi stemmeret? - Stemmeret! Stemmeret!
Stemmeret! Stemmeret!
Nej, vi må støtte vores kejserinde!
Vi må bakke hende op, da hun er sendt fra himlen for ...
... at ændre jer forpulede vilddyr til tobenede ... åh gud!
Tydeligvis tid til en pause.
- Bed Vinodel hjælpe hende. - Bravo.
Bravo! Det her er meget bedre, end jeg håbede på.
Når jeg får trang til drab og hindres, får jeg hovedpine -
som kun isvand kan få bugt med.
Deres blod vil brydes, til hans udgydes.
Forpulet godt, Arkadij. Jeg må spise noget blodigt.
Bed kokken grille en rå fasan, som om den lige er skudt.
Jeg vil gerne høre om ham fyren.
Du bør koncentrere dig om at give den skide hest erektion, Hugo!
- Så, ikke råbe. Kram Hugo. - Jeg vil ikke kramme.
- Han krammer Dem ikke. - Jeg vil ikke.
Altså.
Hans blod udgydes snart, og så har De fred i hjertet og de brusende årer.
Ja. De har ret, Hugo.
En god dag. Han er tilbage, og jeg dræber ham.
- Glas er halvt fuldt. - Af blod.
Fantastisk!
Hvorfor gør de dog sådan?
- Skønt. - Godt. Skønt!
Lad os give hesten erektion. Giv mig en handske.
Grigor! Grigor!
- Det var nær gået frygteligt galt. - Helt ude på kanten af afgrunden.
Reddet af Georgina af alle.
Ingen mord? Du lagde hårdt ud.
Angreb vor mest elskede fritidsbeskæftigelse.
- Jeg måtte være dristig. - Du er dig.
Netop. Jeg må vinde første tiltag. Kan vi komme igen?
Eller bør vi tage på bæverjagt?
- Det giver en ny start. - Så har du tabt.
Tænk, at bønderne er imod det.
- Fandens! - Og næsten også alle andre.
Bønderne har aldrig trodset adelen uden at ende i graven.
De følger trop, hvis de ikke frigøres fra frygt.
- Det kan jeg måske hjælpe med. - De skal kunne tale frit.
- Derfor er de her. - Og vi vil vinde.
Ja, også det. Derfor har jeg nu jer to.
Gå ind og vær overbevisende.
- Hvad var det, De lavede? - Jeg er fuld. Undskyld.
De er altid fuld. Nej. Det er noget andet.
Jeg ...
Jeg hoster en smule op hver dag. Hvem ved, hvor meget der er tilbage?
Sikkert en hel masse. Det bliver sgu lidt af en obduktion.
De bør tage med. Men klæd Dem ikke i hvidt.
Har De talt med Vinodel?
Jeg ved, hvad det er, og hvad det betyder.
Nej. Nej, det tillader jeg ikke.
Jamen, så stem om det.
Faktisk har jeg en del fjender, så lad være med det.
De bør holde fri fra Deres pligter.
- Hvile Dem. - Nej. Dårlig ide.
Det eneste, jeg har, er mine pligter. Vær så venlig.
Jeg lagde mig gerne på knæ, men kommer aldrig op igen.
Godt, men ...
- Vanilje. De dufter af ... - Gør det nu ikke akavet.
Og Deres bryster er som faste, gennemsigtige æbler.
Skiderik.
- Drik lidt mindre sprut. - Jeg klarer den. Det lover jeg.
Og tal med Vinodel.
Katarina!
Bliver det mellem os?
Elskede?
Jeg fandt den ude på gangen.
KATARINA DEN KUSSE
- Skiderikker. - Der er tørret røv i flere sider.
Forbud mod mord var nok ikke et klogt første træk.
Forbud mod mord? Var det din ...
Jeg ville være dristig og udtrykke ambition. At vi evner at forny os.
Ellers var du ikke dig.
Tak, fordi du siger det som en kompliment.
Det er det. Du har min liste at falde tilbage på.
Hvor venligt. Jeg holder ud.
Jeg må omdanne mine luftige ideer til stål. Og vilje.
Jeg vinder. Jeg er jo mig. Jeg klarer det.
En lille ting: Jeg må dræbe nogen i aften.
- Hvad? - Jeg svor det for år tilbage.
- Kujonen forsvandt. Nu er han her. - Jeg prøver på at forbyde mord.
Beklager timingen, men død er han. Hvis du vil til at diskutere -
frem for at elske og støtte din mand, så glem det.
Har du ikke hørt efter?
Jeg sætter mit styre på spil for en filosofi.
- En dum filosofi. - En smuk filosofi!
- Du dræber ham ikke. - Jo.
Ingen mord? Hvordan så afgøre klagemål?
Der er mange muligheder.
Indespærring, tortur, udlæg i jord og løn.
- Mange muligheder. - De er kedelige.
Og hvis du var en nysgerrig hustru med interesse for mandens følelser -
burde du spørge: "Hvorfor, min kære?"
Jeg er ligeglad med hvorfor.
- Han spændte ben for mig. - Hvad?
Foran min far. Han spændte ben. De var nære venner.
Når Grigor og jeg ville tale med far, spændte han ben for en af os.
Spændte ben for jer?
Det er kraftedeme din spøg. Ja, så halshug ham da straks.
En kvinde havde dårlig ånde nær mig. Hende dræber jeg også.
Hun kan bruge myntepastiller. Men sæt grænser, som du vil.
- Mit hoved eksploderer. - Når han havde spændt ben ...
Er den tragiske historie stadig i gang? Jeg sætter mig.
Far lo, og Simitz sagde: "Jeg kunne jo kneppe dem."
Han overfaldt os, holdt os nede og foregav at kneppe os -
mens han slog vores hoveder ned i gulvet.
Vi kæmpede imod, og far brølede af grin. Og ...
Hvad?
Og af og til fik han ... udløsning.
Jøsses.
Jeg kunne ikke trodse ham, fordi far ...
Han foretrak ham, og jeg var 12 år.
Peter ...
Da min far døde, var min første tanke ...
Den var: "Far er død. Hvordan skal jeg leve?"
Men min anden tanke var at finde Simitz, skære pik og hænder af ham -
grave hans øjne ud, stege dem, sparke hans ansigt til mos -
flå hans torso op og salte hans rå kød.
- Rækkefølgen er muligvis forkert. - Åh, min skat.
Jeg er nødt til at dræbe ham, Katarina.
- Tror du, det vil lindre smerten? - Det vil det.
Da jeg dræbte dig, eller troede det, lindrede det ikke min smerte.
Men du elskede mig mere, end du hadede mig.
- Du får ikke lov at gøre det her. - Du frygter, at jeg ydmyger dig.
En god leder vil skide på, hvad undersåtter og fremmede tænker.
- Han følger sit hjerte. - Deres gæster er ankommet.
Naturligvis. Lige et øjeblik.
Husk på, at kun nuet betyder noget. Nu får vi drinks og knepper heste.
Jeg slutter mig til dig.
Min hånd gør ondt til ingen nytte. Meget stædig og slatten hest.
Hej. Det er utroligt ...
- Lad være. - Hvad?
Med at sige det, du ville sige.
Vi skal lade, som om der ikke findes andet end os to.
Vi tager op til søen.
Vi skal svømme nøgne i måneskin, elske i måneskin -
og spise festmåltider i måneskin.
Ikke partout i den rækkefølge. Hvis du er sulten, så omvendt.
Forpulede Hugo.
Han forgifter systemet, det ved jeg, og han ved, at jeg ved det.
- Jeg har kendt og elsket Peter ... - Skide være med Peter.
Og med hende. Hvad med os? Vi lever efter deres luner.
- Er det et retorisk spørgsmål? - Kan vi ikke glemme dem i nat?
- Jeg må være der for Peter. - Nej.
- Og hun må heller ikke. Ingen må. - Jeg må.
- Hvor lyder det spændende. - Hvad vil De?
Min mand og jeg skal til Katarina og Peters selskab.
Ingen køber Deres "jeg elsker Katarina"-løgn.
Hendes fisse må smage som bitter frugt.
Jeg advarer Dem. Jeg slår Dem i fjæset.
Marial! Klap i, George.
Grigor, skal vi gå?
Ret anspændt. Vi ved alle, hvem han vælger. Det er ikke os.
- Gå bare. - Jeg elsker dig.
Jeg hader dig!
Jeg kommer igen, når jeg har knust Hugo for øjnene af Peter.
Alt efter, hvordan Peter har det med Simitz.
Og efter om der er crème brûlée, og om George må have finger.
Det må jeg faktisk.
- Jeg elsker dig. Farvel. - Grigor?
Simitz. Dræb den narrøv.
Det skal vi nok.
- Goddag. Der er De. Storartet. - Kejserinde.
Jeg har gjort Deres mand uret.
Men mine tre år i ørkenen har gjort mig oplyst.
Jeg fortjener at dø. Men Deres tale viste mig, at et nyt Rusland er født.
Jeg og de otte adelige, jeg har med fra Vladivostok-regionen -
er på bølgelængde med Dem.
- Min mand vil dræbe Dem. - Det må De ikke tillade.
- Hvordan ville det ikke se ud? - Ja, temmelig slemt, sgu.
Men jeg føler i høj grad med ham.
- Vi må lade ham få afløb for vreden. - Jeg følger Deres luner.
En glæde, at De forstår det. Godt. Kom så.
- De fører mig vel ikke til ham? - Jo da.
- Det er en dårlig ide. - Det synes jeg ikke.
Vend tilbage til "jeg følger Deres luner".
Vil du have en drink? Du ser ud til at trænge.
Jeg er for anspændt, til jeg har dræbt ham.
Peter, søn af Peter den Store. Jeg beder om Deres tilgivelse.
Giv mig en forpulet sløv smørkniv. Det skal gå langsomt.
- Kom nu med kniven! - Jeg sårede Dem. Undskyld.
- Kan De tilgive mig? - Nej.
- Dræb mig, om de må. - Ja, det må jeg.
Så henter jeg sgu selv en kniv.
- Elendig service. - Kejserinde.
- Peter. - Katarina. Flyt dig.
Giv slip på det. Det lindrer ikke smerten.
Lad mig dræbe ham, så siger jeg, om det gør.
Hvis ikke, havde du ret. Hvis det gør, havde jeg ret.
Et ægte eksperiment om menneskers følelsesliv.
- Videnskab. - Adelige ved hoffet.
Om et øjeblik vil denne mands blod sprøjte -
og min mand har formørket sin sjæl og vores med den.
Hold dog kæft!
I vil se, at vi alle er alene underlagt hinandens smerte og vanvid.
Hvert øjeblik kan være vores sidste. Der er ingen ræson i vores liv.
Det er det Rusland, jeg vil lægge bag mig for vores alles skyld.
Scenen er din, ægtemand.
Du har spoleret morskaben ved øjeblikket.
Jeg er virkelig ked af det.
Det fik Deres far til at le, og jeg var altid skrækslagen.
Hold kæft!
Jeg bønfalder dig.
For vores skyld.
For Katarina den Store. Huzzah.
Og for Peter den tredje. Huzzah!
Hold dig langt væk fra mig!
- Tak, tak! - De gør klogt i at skride i en fart.
Jeg må have en drink. Grigor? Hvor er De? Drink.
Champagnecocktail, vodkashot og en brusende crème de menthe.
Hvor fanden er Grigor? Forpulede tjenestefolk.
De er der aldrig, når man har brug for dem.
- Den brusende er opmuntrende. - Ja, ikke?
De vækkede min interesse. Så tavs og stadig ... et eller andet.
- Jeg nyder at lytte. - Det gør jeg også.
De er meget rig og travl, men valgte at komme til Nakaz i to måneder.
Jeg er patriot.
Det er sært, som man får kuldegysninger, når folk siger det.
- Jeg tjener Rusland. - Hun er Rusland.
- Og vil høre vores stemme, åbenbart. - Sandelig.
Hun vil høre Deres stemme høre hende og råbe "Huzzah!"
Hun har åbnet døren til noget nyt.
Vi får noget at skulle have sagt i Rusland. Endelig.
Mord forbudt? Sindssygt.
Er Deres arm følelsesløs?
Det er den faktisk lidt.
Jeg forgiftede Deres te, hvilket forklarer armen og svimmelheden.
Smerten i brystet?
Det er et udtræk af en gul blomst. Duften får folk til at besvime.
Drikkes det, dør ens nyrer, og kort efter dør man selv.
Mord forbudt. Hvordan har De det med det?
Jeg er kun én mand.
Som har de handlende i sin hule hånd.
Ét bid, så har De det fint om en halv time.
- En slange? - Naturen.
Alle spørgsmål og alle svar i prægtigt kaotisk form.
De vil snart kaste op. Svar helst, før De besvimer.
- Sig til, når De har besluttet Dem. - Ja. Ja, fint. De har mit ord.
Det er en kendt sag, at handlende ikke altid holder ord.
- Det ville jeg nødig se ske igen. - Enig.
Min slange bider Dem kun én gang.
De kender Peters familie. Ingen får en chance til.
- Meget vel. Forstået. - Sikke en lettelse.
Godt, lad os så kurere Dem. Lår eller armhule?
- Skal vi klæde os af? - Klæde jer af?
Før vi bliver dræbt, så tøjet ikke ødelægges.
Kejserinden vil ikke dræbe Dem. De er skånet.
Lettelse vælder over Deres ansigter.
Alligevel lader De til at være imod forbuddet mod mord.
- Hvorfor? - Vi tror, hun er en heks.
Hendes næse er lille, og hendes hud for hvid.
Et modermærke på halsen, hvor djævelen slipper ind.
Hun tester os over for vore herrer. Leder os ind i fristelse.
Det er et trick.
Siger vi, vi hader mord, myrder adelen os.
- Hun vil forandre Rusland. - Hun er ikke udpeget af Gud.
De husker ham altså? Gud?
For De opfører Dem, som om De tilbeder adelen.
Hun befrier os ikke. De ejer os stadig, selv om de ikke må dræbe os.
Når man kan blive myrdet, ved man, det kan få en ende.
Et optimistisk synspunkt.
Tillad mig at pille denne frygt fra hinanden -
som De hænger fast i.
Evig fortabelse. Kender I konceptet?
Jeg opsummerer lige, mens vi alle er her.
Går De imod mit ønske her og dermed imod kejserinden -
som Gud har holdt ved magten, siden blev pålagt den -
bliver De kastet ned i helvedets dyb.
Hvidglødende bølger af helvedesild vil vælte ind over Deres kroppe -
og flyde ned i Deres lunger, så I koger levende indefra og ud.
Græshopper vil kravle op i og ind ad alle åbninger -
krible rundt i Deres sind og kradse bag Deres øjne.
Der vil ikke være nogen ende. Der vil ikke være nogen begyndelse.
Der vil kun være lidelse -
som en kniv, der skærer i Deres akilleshæl.
En rødglødende ildrager, der jages op i Deres røvhul -
til samme tid hver eneste time, indtil ...
Vent. Der er intet "indtil", for det får aldrig en ende.
Der findes ingen tid i helvede.
Jeg tager muligvis fejl.
Nogle af Dem undgår måske ildrageren, men vær beredt på hvad som helst.
Eller også kan De følge Hans ønske og støtte kejserinden -
mens hun udøver Guds gerning til gavn for Rusland.
De vælger selv. Uanset ...
... vil Han vide det.
Fordi Han ved ... alt.
- Du ser flot ud. - Lad være.
- Og jeg? - Et syn for guder.
Det tænkte jeg nok. Du må gerne stadig knalde mig.
Det burde du. Vi er jo gift.
Jeg er sammen med Marial. Jeg elsker hende.
- Jeg knaldede både dig og Peter. - For øjnene af mig.
Netop. Så du kunne føle, at vi var sammen om det.
Ægtemand.
- Heks. - Tak.
Af og til er det svært at være gift. Og når vi så danser ...
- Er det let. - Sandelig.
Er det ikke rarere ikke at have blod på hænder og sjæl?
Jeg føler en form for fred, ærligt talt.
- For indtil videre ... - Er jeg lykkelig.
Præcis.
Kejserinde, jeg vil bare sige ...
Jeg så, De var i vanskeligheder og følte, en udvej var nødvendig.
Men Deres dristighed gjorde mig begejstret.
- Deres anfald var falsk. - Var jeg ikke overbevisende?
De er en dygtig løgner, lader det til. Tak.
De behøver ikke stole på mig eller være min ven.
De vil se, at jeg støtter Dem og Rusland.
Og i mit hjerte vil jeg vide, at jeg gjorde en forskel. Det er nok.
Jaså.
- Konger! - Konger!
For helvede da også.
- Hvad? - De må sgu gøre mig en tjeneste.
Naturligvis.
Vi har sat hinandens citronskal op.
Vil De skaffe noget medicin hos Vinodel? Det er ikke til mig.
Hvem er det til?
At De mødtes kunne blive sjovt.
Jeg forstår ikke. De dræbte ham ikke.
- De var her ikke. - Sandelig ikke. I høj grad ikke.
Det er svært at forstå. Simitz.
Ja. Men det var en god gerning som ægtemand at undlade.
Lykkelig kone, lykkeligt liv. Huzzah.
Hvorfor deltager De i samtalen, detroniserede blonde eunuk-narrøv?
Jeg elsker den varme, folk her møder mig med.
Det simple svar er, at konger forstår konger, oversminkede bondetøs.
- Peter? Vi dræber ham vel stadig? - Jeg ved ikke.
Måske har hun ret. Blodsudgydelse får ikke fortiden til at forsvinde.
- Forbandet vrøvl. - Enig. Hævn er påkrævet.
Kan vi ikke fokusere på hesten?
Hjælp mig med at få hesten til at kneppe den anden -
og skabe en ny superhest som gave til min søn. Ingen gør noget!
Jeg kan stirre på den. Det virker ofte.
Jeg ordner det, Peter. Stol på mig.
Jeg må have vores elskovsmiddel. Til hesten.
- Hvordan får du den så op at stå? - Alt er uvist.
- Har vi en plan eller ej? - Ja.
Og igen, hvordan vil du så få den op at stå?
Jeg kan godt. Det lover jeg. Når jeg er afslappet.
At vinde Peters gunst vil give mig stiv pik. Tro mig.
- Jeg syntes nok, noget duftede godt. - Er det Dem? Det ser slemt ud.
En smule betændelse. Det går. Pugatjov overlever kakerlakker.
Jeg hedder Marial.
Hun stjæler medicin til din ryg, så jeg af og til kan være øverst.
- Det vil hjælpe på intimiteten. - Hun stak Dem ned.
- Jeg spekulerede på, hvor De var. - Så er De eneste. En drink?
Vil De med til en konference i paladset i morgen?
Nej tak. De dræber mig nok, hvis de ser mig.
- Skiderikker. - Nemlig.
Han er et monster. Hun lige så slem. En drink?
Jeg skal ikke noget.
- Pas på Hugo. - Det gør jeg også.
Hvad går "jeg elsker Katarina"- skuespillet ud på?
Det er ikke skuespil. Jeg tror på det, hun arbejder for.
Som kvinde vil hun ændre alt for os.
Hold da kæft. Det er flot.
Jeg aner knap nok, om du lyver, til jeg husker, at jeg ved, du gør.
- Peter må dræbe Simitz. - Ja.
- Han vil ikke kunne leve med det. - Nemlig.
- Vi må hjælpe ham. - Enig.
- Vi bør kneppe. Synes du ikke? - Nej.
Hvor ondskabsfuldt. Det gør dig endnu mere tiltrækkende.
Kan du ikke sove?
- Jeg kan ikke sove. - Heller ikke jeg.
Måske et tegn på, at vi bør kneppe. Ikke at vi har brug for tegn.
Folk burde betale for at se på.
Sjovt og sandt. Men desværre intet knepperi.
Hold nu op. Hvorfor ikke?
Hun er der altid nu. I mine knogler. I mit blod.
- Det ville føles sært. - Du kan godt to ting på én gang.
Du kan kneppe mig og elske hende. Jeg kan kneppe dig og støtte hende.
Indre kamp er svært.
Den kjole minder mig om at kneppe dig så hårdt, at din ørering faldt ud ...
Jeg får ondt i brystet.
Giv efter for det og kom op i mig. Ingen behøver vide det.
Jeg har bare ikke lyst. Slet ikke.
Pokkers også.
Alt, hvad jeg havde, tilhører nu nogle andre.
Også jeg. Du er stadig den pige, jeg klatrede i et træ for.
Du er stadig den dreng, jeg sparkede en hund for.
Han har fået en stor portion fint svensk svaberstads.
- Svaberstads? - Vent og se.
Kom så ...
- Grigor. Hugo har gjort dem klar. - Sandelig.
Har De noget ligegyldigt at tilbyde?
- Rend mig. - Trist udtryk for "nej, intet."
Jeg så Simitz i går.
Han grinede smørret, da De gik forbi.
- Hvad gjorde han? - Grinede smørret.
Og han lavede en kneppelyd.
- Hvad gjorde han? - Se! Han gør det!
Vi er nødt til det. Vi har lagt en plan.
- Hold da kæft. Se lige. - Jeg kan ikke bare bruge isvand.
- Peter, de knepper! - Klart ikke.
Og ... færdig!
Fantastisk. Flot klaret, Hugo. Kom, Grigor.
- Hvor skal vi hen? - Det er for russere.
Tak. Skrid så, Hugo.
Jeg hader at være her.
Fandens!
- Goddag. Hvordan ser det ud? - Se selv.
Godmorgen. Nyd dagen.
Er de nu bange for Dem i stedet for adelen?
Snarere for Guds vrede.
At blive banket ihjel af adelige er langt mildere end evig fortabelse.
De taler ikke frit, da De gjorde dem rædselsslagne.
- De handlende er med dig. - Hvad gjorde du?
Detaljer. Lad os bare sige, deres blod bruser med en ny ide.
Jaså. Jeg bør hellere undlade at spørge.
Men jeg frygter, at ingen rigtigt tror på noget.
De er med sikkerhed imod mord.
- Det så jeg i hans øjne. - Vi snød dem.
Siger De "flot klaret og mange tak"?
- Sådan hørte jeg det. - Meget morsomt. Godt.
De adelige er den ukendte faktor.
De udgør to tredjedele. Hvad tror du?
Jeg tror ikke. Jeg vil vide, og jeg ved, at vi ikke ved det.
- En afstemning er altså risikabel. - Bæverjagt?
Hvad hvis jeg vinder, og så ser vi min mand halshugge Simitz?
Er det en sejr eller en hån?
- Tror du, han gør det? - Nej.
- Men det er alt sammen risikabelt. - Og?
Jeg elsker, når du er uudgrundelig. Det gør alt så dramatisk.
Sikke en livlig diskussion, vi havde i går. Huzzah.
Det er på tide, vi går videre til første sag, jeg vil afgøre.
Forbud mod mord, ikke sandt?
Der er meget at sige om det.
Vi går videre. Den diskussion var blot opvarmning.
Vi diskuterer det nærmere senere, mens jeg analyserer synspunkterne.
Huzzah!
Den første bekendtgørelse i Nakaz, vi skal stemme om -
er et spændende øjeblik for os alle.
Jeg foreslår, at alle landsbyer i Rusland uanset størrelse -
om de er fattige eller rige, skal have deres egen abe.
- Ja! - Bedårende.
Lad os stemme.
- Det er vist nok. - Tænker du hals eller hjerte?
- Jeg har altid forestillet mig øjet. - Øjet. Fedt.
- Så ser man forbløffelsen tæt på. - Præcis. Men ...
- Hvad hvis jeg ikke dræber ham? - Det giver ingen mening.
Vi kunne binde ham til et træ, torturere ham -
lade dyr lemlæste ham og komme tilbage hver eftermiddag -
i en måned og pine ham, og så gå.
Det virker tidskrævende.
- Såmænd. - Hun opdager det aldrig.
Det sørger vi for. Alle ægteskaber har hemmeligheder.
- Har dit? - Nej.
Faktisk ikke. Af og til ville vi ønske, vi havde.
Goddag.
Hvis jeg forsvinder. opdager din hustru, at du gjorde det.
Nu behøver du ikke lyve.
Du er en ven. Men ...
I var ikke de eneste, han røvrendte dengang.
- Stilheden bagefter er nu dejlig. - Det er det bedste.
- Følelsen af forpulet fred er ... - Uovertruffen.
- Tillykke. - Drop det, Marial.
Aber spiser rotter som bananer.
Det er det fremskridt, vi drømte om, da vi satte livet på spil -
og planlagde kuppet mod din mand.
Vær sød at gå.
Jeg vil sige noget.
Vil De hellere have, jeg ikke siger sandheden straks?
Eller må vi ikke tale frit ved hoffet?
Sig det, hvis De er sikker på, det er værd at afsløre.
Simitz var ikke til stede i dag. Bemærkede De det?
Gå hellere hjem. Det har været en stor dag.
Deres hengivne ægtemand gør uden tvivl et bad klar til Dem.
- Et blodbad. - Et blodbad.
Det ville være sjovere, hvis jeg ikke altid gættede det.
- Sikke en dag. - Ja. Du vandt.
Det gjorde jeg vel.
Hver by får en abe. Det er en sejr.
Du dræbte ham.
Grigor skød ham.
Og du?
Du trænger til at sove.
Tekster: Josephine Salome Ulnits Iyuno