Jesu li se kresnuli?
Kakvo razočaranje.
Koji kurac radim?
Koji kurac radim? Koji...
Valjda je pitanje retoričko. Ako nije, ludački se šetaš i mrmljaš.
- Koji kurac radim danas? - Danas daješ glas onima bez glasa.
Ne treba davati glas podanicima, svašta bi mogli reći.
- Mene zanima šta imaju da kažu. - Ma ne.
Zavaravaš samu sebe otkad je onaj Amerikanac
s kaputom od pacova, kitom i prepredenošću
šapnuo "mi, narod" u tvoju picu.
Ovo su moja uverenja i povešću ljude sa sobom, slušati ih, poštovati...
Katarina, laži njih, laži sebe, ali nemoj mene.
Vođa podanike mora da sluša samo kad vrište dok ih muče,
kliču tvoje ime dok te veličaju ili zahvalno šapuću tvoje ime
- dok im ližeš picu. - Baš si mi pomogao.
- Nema na čemu. - Sarkastična sam.
Nisam shvatio.
Otkaži konferenciju.
Okupljeni su seljaci, trgovci, velikaši iz svih delova Rusije.
Ne mogu otkazati samo zato što me možda čeka fatalan neuspeh.
Carica si. Reci da si se predomislila i da ipak idete u lov na dabrove.
Nema goreg vođe od tebe.
Kaže osoba koja nije uživala u radosti i druženju u lovu na dabrove.
Sve će biti u redu.
- Drago mi je što te nisam ubila. - I meni.
Čak sam uzbuđena, jebote! Ovo je najvažniji dan moje vladavine.
Luda si. -Ali upravo smo utvrdili da je to pozitivno.
"Nakaz: ideje i misli o konferenciji o novim zakonima
i pristupu administraciji nove Rusije". Pamtljiv naslov.
I ja tako mislim! -Bio sam sarkastičan. -Nisam shvatila.
Šta je to? -Spisak svega što sam hteo da sprovedem za vladavine.
Možeš nešto od toga da dodaš svojim ciljevima.
"Majmun za svako selo."
Preimenovati maline u 'petraline'.
Pripremiti karpaćo od svih životinja pa izabrati nacionalno jelo."
Vizionarski.
Što nikad ne radite na bebi kad nenajavljeno uđem? Nervirate me!
Spremna za naš najvažniji dan?
- Bože! - Jesi li dobro?
- Opet sam u odajama Petra Velikog. - Ovo je naš novi dom.
Večeras ćemo proslaviti uz piće.
Vratilo mi se sećanje kad me pribio uz onaj zid.
Bila sam na sve četiri na ovom tepihu. -Dovraga!
Zamenili ste krevet. I bolje, svašta smo radili na starom.
Ne želimo detalje. -A ovde! Držao me na svom licu i zabijao mi jezik...
- Zar... - Svršavaš?
Hiperventiliram.
VELIKA
VI, NAROD
Izgleda bolje.
Crvi, divna fuzija prirode kao nauke.
A i ukusni su na tostu uz "foa gra".
Desna ruka mi je paralizovana otkad pijem rastvor koji si mi dao.
Sranje.
Moram početi da obeležavam bočice. Dao sam ti pogrešnu, izvini.
- Proći će. - Kad?
Ljudsko telo je misterija, ne znam kad tačno.
- A znaš da mi daš nešto za paralizu. - Medicina je umetnost, ne nauka.
A ipak je stalno nazivaš naukom.
Šta ona izigrava, jebote?
Ovde su seljaci. Jebeni seljaci.
Nije ti uzbudljivo okupljanje predstavnika svih klasa i regija?
Vrcavo je. -Ne, ne mislim. Mislim da je to jebena ludost.
Promena nije dobra za plemstvo. Nikad.
Gospode bože!
Prokleti Simic.
U dvorištu je.
Molim?
"Jednakost građana znači da svi treba da budu podložni istim zakonima."
Seljaci!
Dobro došli u budućnost. Nadam se da ste uživali u čitanju "Nakaza".
Uzbuđena sam što ste došli iz brojnih regija da stvorimo novu Rusiju.
Dakle, prvi put imate pravo glasa. Slobodno dajte sebi oduška.
Stigao je veliki dan!
Vidimo se unutra.
- Ko je to bio? -Ne znam. - Ubiće nas, zar ne?
- Ne ako radimo ono što nam se kaže. - Možda nas ubiju iz zabave.
Bar smo videli dvorac.
- Važan dan, carice. - Stvarno, Arči.
Da kažem seljacima da je Bog na vašoj strani?
Već jesam. Rekla sam im da želim da čujem šta misle i žele.
- Bez ikakve cenzure. - Zanimljiva strategija.
Kad smo kod strategije, danas je "kad" važnije od "šta".
- Razumem. - Nešto jednostavno.
Vratiće se u svoje regije s osećajem da su bili deo stvaranja nove Rusije,
da su učestvovali u tome, a onda sledi promena.
- Hej! Imaš tri bradavice. - Kraljevska krv. Znak prestiža.
- Ja imam šest nožnih prstiju. - Divno!
- Tvoja žena danas piše istoriju. - Ludo.
Jebeno ludo. Drago mi je što se slažeš. -Slušanje naroda? Ludost! -Da.
- Ti si to probao, zar ne? - Da.
Jebote, ja sam čovek koji je izgubio Švedsku.
Ti si čovek koji je Rusiju predao ženi koja ju je izgubila.
To je samo mišljenje, ne gledaj me tako.
Šta si još uradio? Vladavine su nam kratko trajale.
Zabranio sam brade. Ali ona je to promenila.
I dao sam da izgrade najveće crkveno zvono u Evropi.
Ali nije završeno i...
Toliko smo malo uradili da nećemo biti ni u fusnotama. -Hugo, umukni.
Baš me briga, imam druge interese.
Ženu, dete. Konje koji ne žele da se krešu!
Grigore, gde si bio? Imam grane, javio sam ti. -Ja...
- Hugo je uskočio. - Za pouzdanost kraljeva.
- Jesu li se kresnuli? - Nisu i to me deprimira.
Stvoriću evropskog superkonja, sopstvenu vrstu.
Čudno je opet biti u odajama Petra Velikog.
Divan prostor, a običaj je da carevi ovde žive, iako ja nisam hteo.
Ali Katarini i meni treba svoj prostor. -Osećam ga ovde.
Prodoran glas koji izaziva smeh i strah dok se mi krijemo u ćošku.
Grigore, prestani. Mi kraljevi ne volimo da pričamo o očevima.
- Od toga nas boli stomak i peku oči. - Tako je.
Jebeni konj, nije mu se ni digao.
Romantična muzika i sveće... mislio sam da će uživati unutra, ali ne.
Jedan od vas treba da ga napali.
Kako tačno? -Čvrstom rukom i prijateljskim pogledom.
Rado, ali imam male dlanove koji se grče, pa...
- Grigore, ti si savršen za zadatak. - Da ga mazim konju?
- Grigor! Grigor! - Grigor! -Grigor!
- Grigor! - Prokleti Simic je ovde.
- Molim? -Na dvoru? - Misli da si mrtav.
Ljudi iz raznih regija misle da si mrtav.
Nisam.
Ko je Simic? -Duga priča koju znaju samo dugogodišnji prijatelji.
Stigao je taj dan, obećanje je ispunjeno.
Klanjam vam se.
Divno mirišete. Kao da ste se valjali u tek pokošenoj travi i...
Tuširali se breskvom.
Hvala, Voltere. Nisam uradila ni jedno ni drugo.
Šteta.
- Orlo bi bio ponosan. - Hvala.
Danas sam mnogo razmišljala o njemu. -Dopalo bi mu se to.
Verovao je u tebe vrlo dugo. Dok nije prestao.
Došla sam da poželim sreću.
Hvala. -Masivni, besmisleni, narcisoidni jebeni književni klub.
U svom elementu si.
Očigledno više ne pokušavaš da se pomiriš.
Tako je, carice.
Zato što sam uvek u pravu, a ti si obična kučka.
Uvek.
Mislim da su spremni.
Raduje me kad vidim okupljene velikaše, trgovce i seljake.
Dobro došli u Nakaz.
Ovde smo da stvaramo istoriju i zabavimo se preoblikovanjem Rusije.
Otvorite svoja srca, pročistite grla. Navalimo!
Ne želimo da nas seljaci gledaju u oči. -Smolni, sedi!
Odakle početi ovog neverovatnog dana?
- Budimo smeli. - Bože moj... -Baš tako.
Kome od vas je ubijen neko koga ste voleli?
Ko je osetio taj bol?
Ili ko je ubio i osetio taj bol?
Kome je duša oštećena zbog oduzimanja ljudskog života?
Danas ubistvo postaje nezakonito.
- Koji kurac? - Jupi!
Uz tebe sam, kao i uvek!
Iskopaću oči tom gadu i namigivati im nedelju dana. -Jupi!
Odlično. Uz tebe sam. Mada ne razumem kontekst.
Išao je na konferenciju.
Dobro.
- Šta to radiš? - Dovraga!
- Ne mogu da ometam Katarinu. - Zasmetaćemo im samo na minut.
Jeste, ali možda bolje ne.
Nije pametno da krv šiklja dok ona traži prosvetljujuće reči.
- Posle. Posle, dovraga. - Dobar si suprug. -Trudim se.
Ali ubićeš ga? -Naravno, Arkadij. Glupo pitanje, jebote.
Carice, s najdubljim poštovanjem, koji vam je kurac?
Trgovci ponavljaju Smolnijeve reči. Koji vam je kurac?
Pokaži malo jebenog poštovanja, trgovkinjo. -Velementove.
Pretnja ubistvom je osnov svih naših ugovora.
Zakon će propisati sankcije, mučenje, kazne zatvora.
I tek tako će se izvući?
Ukratko, svaka pizda će moći da prekrši ugovor.
Ovo je obično sranje. Moć otima carica koja je odevena kao...
Naravno. Zanimljivo i vredno rasprave. S poštovanjem.
- Stvarno. - Ali to će nas koštati.
Ne znamo koliko će nas koštati dok se toga ne oslobodimo.
Imam pitanje.
Hipotetički uzev, recimo da ubodem nekog pet puta u leđa, ali ne umre.
To je sasvim u redu, zar ne?
Igor je jednom stavio sedam krtica u vreću
i odneo ih na polje gde su se bezbrižno igrali.
Ali među njima se u teskobi rodilo nepoverenje, ujutru je 6 bilo mrtvo.
Jedna je bila zbunjena i tužna zbog onoga što je uradila.
Takvi smo i mi.
Uvrnuta priča, jebote.
Ubistvo je postalo odgovor na pitanja za koja nemamo drugi odgovor.
Ovo će nas podstaći na potragu, bićemo duhovniji kad nađemo odgovore.
Više se nemojte ponašati kao jebene životinje. Prosto je.
- Jebeni seljak me je opet pogledao! - Smolni, sedi da te ne upucam.
Zbog jebenog seljaka? Stvarno, Velementove? Preispitaj se, molim te!
- Da li još neko shvata ironiju? - Seljaci, želim da čujem vas.
Seljaci su očigledno na dobitku.
Ovo je napad na prava velikaša jer imamo pravo da ubijemo bilo koga.
- Znamo šta će reći. - Raskolvi, sedi.
Izvinite, mislila sam da smo ovde da se izrazimo. Zbunjena sam.
- Seljaci, da vas čujem. - Mi...
- Mi... -Možeš da govoriš. Biraj reči. - Upravo sam rekla da mogu.
Hvala.
- Podržavamo ubistva. - Dobar seljak. Bravo!
Da, odgovara nam trenutna situacija.
Odgovara vam da vas velikaši ubijaju i prolaze nekažnjeno? -Božja volja.
- Bog je rekao: "Ne ubij." - Ti ne veruješ u Boga.
- To ne znači da nikad nema pravo. - Smete li vi da nas ubijete? -Ja?
- Ja nisam... -Država? - Naravno da možemo, jebote.
To nije u pitanju. Ako hoćemo, možemo ubiti svakog od vas.
- Ali nećemo. - Stišajte se, jebote!
- Pa... hoće li država ubijati? - Državi mora ostati to pravo.
Ovo je suludo. -Država ne bi trebalo da nam govori kako da živimo.
- Oslobođenje od tiranije! - Ne sprovodim tiraniju!
Pesnička sloboda. Podržavam te, samo me malo poneo trenutak.
Hoćemo li moći da glasamo?
- Glasanje! -Glasanje! - Glasanje! -Glasanje!
- Glasanje! - Glasanje!
Ne! Moramo podržati našu caricu.
Ona je dar s neba poslat da preobrati vas jebene životinje u dvonožne...
Bože!
Očigledno je vreme za raspust.
- Pozovite Vinodela da joj pomogne. - Bravo!
Ovo je mnogo bolje nego što sam očekivala.
Kad me nešto spreči u ubistvu, dobijem glavobolju
koju može odagnati samo ledena voda.
Nećeš miran biti dok ne uspeš krv mu proliti.
Odlično, Arkadij!
Moram pojesti nešto krvavo. Nek mi kuvar isprži sirovog seljaka.
Voleo bih da čujem priču o tom tipu.
Koncentriši se na to da se jebenom konju digne, Hugo! -Galamiš!
- Hajde, zagrli Huga. -Ne želim. - Neće te zagrliti. -Ne želim...
Hajde.
Uskoro ćeš mu prosuti krv i smiriti svoje veliko srce i uzavrele vene.
Tako je. U pravu si, Hugo. Danas je dobar dan.
Vratio se i mogu ga ubiti. -Napola puna čaša! -Njegove krvi! -Juhu!
Šta rade?
- Super. - Da, super.
Hajde da napalimo tog konja.
Nek mi neko donese rukavicu.
Grigor! Grigor!
- Umalo da prođe užasno. - Na ivici ponora, zasigurno.
- I baš me Georgina spasla. - Zabrana ubistva?
Preterala si. -Napali ste naš omiljeni hobi. -Morala sam pokazati smelost.
Ti si ti. -Da. Ali moram pobediti.
Možemo li da se oporavimo ili da predložim lov na dabrove?
- Pomoglo bi. - Povlačenje bi ličilo na poraz.
Ne mogu da verujem da su seljaci protiv. Dovraga!
I skoro svi drugi. -Velikaši bi ubili seljake da im protivreče.
Seljaci moraju prestati da se boje. Možda mogu da im pomognem.
Želim da otvoreno kažu šta misle. Zato su ovde.
- A želimo i da pobedimo. - Da. Zato imam vas dvoje.
Istupite i budite uverljivi.
Zašto si se onako ponašao?
Pijan sam.
Izvinjavam se. -Uvek si pijan. Postoji drugi razlog.
Ja...
Svaki dan iskašljem malo krvi. Ko zna koliko je još ostalo.
Verovatno dosta.
Kakva će to obdukcija biti! Trebalo bi da prisustvuješ.
- Ali nemoj biti u belom. - Je li te Vinodel pregledao?
Znam šta imam i znam šta to znači.
Ne. Ne...
Neću to dozvoliti.
Pa... sazovi glasanje.
Zapravo, stekao sam nekoliko neprijatelja, pa možda bolje nemoj.
- Odmori se od svojih dužnosti. - Loša ideja.
Dužnosti su mi sve.
Molim te.
Preklinjao bih na kolenima, ali neću moći da ustanem.
Dobro, ali...
- Vanila. Mirišeš na... - Nemoj da bude neprijatno.
A grudi su ti kao čvrste, providne jabuke.
Seronjo.
- Ali smanji cirku. - Srediću se.
- Obećavam. - I idi na pregled kod Vinodela.
Katarina!
Ovo ostaje između nas.
Dušo?
Našla sam ovo u hodniku.
KATARINA PIČKA
Seronje. -Brojnim stranicama su obrisana razna dupeta.
Zabrana ubistva možda nije najmudriji izbor za prvi dan. -Molim?
To je bila tvoja... -Htela sam da pokažem hrabrost i želju za promenom.
Da nisi, to ne bi bila ti.
Hvala što si to rekao kao da je kompliment. -I jeste.
Bar imaš moj spisak.
Baš lepo.
Neću odustati.
Moram sprovesti svoje ideje u delo.
I hoću. Pobediću. Ja sam ja. Uspeću.
Samo jedna sitnica... Večeras moram nekog ubiti.
Molim? -Zakleo sam se na to davno. Nestao je, kukavica, ali vratio se.
Želim da zabranim ubistvo. -Znam da nije pravi čas, ali ubiću gada.
Ako planiraš da se svađaš umesto da podržiš suprugove želje, nemoj.
Zar me nisi slušao?
- Rizikujem vladavinu zbog ideje. - Glupe ideje. -Predivne ideje.
- Nećeš ga ubiti. - Hoću.
Čekaj, zabrana ubistva? Kako ćemo rešavati sukobe?
Imam razne mogućnosti.
Zatvor, mučenje, oduzimanje dela zemlje i plate.
- Mnogo je načina. - Glupi su.
Takođe, da si radoznala žena koju zanimaju muževljeva osećanja,
- pitala bi me: "Zašto, dragi?" - Baš me briga zašto.
- Ne želim to da čujem. - Podmetao mi je nogu.
Šta? -Podmetao mi je nogu pred mojim ocem.
U prostoriji su mi bili prijatelji, a kad smo Grigor i ja prilazili ocu,
podmetnuo bi nogu jednom od nas. -Podmetao nogu?
Šališ se, jebote? Ma odmah mu odseci glavu!
U salonu je bila žena kojoj je smrdelo iz usta, ubiću i nju.
Može samo da uzme mentol bombonu, ali tvoja je poslednja.
Glava će mi eksplodirati.
Kad mi je podmetnuo nogu... -Tragična priča nije gotova? Čekaj da sednem.
Otac se smejao, a Simic rekao: "Možda da ih kresnem?"
Skočio bi na nas i pravio se da nas kreše držeći nam glave uz pod.
Opirali bismo se, a otac bi umirao od smeha i... -Šta?
A... ponekad bi i... svršio.
Gospode.
Nisam smeo da kažem ništa protiv njega jer je...
Otac ga je više voleo, a ja sam imao 12 godina.
Petre... -Kad mi je otac umro, prvo sam pomislio...
Prva pomisao mi je bila da neću moći da živim bez njega, ali druga...
Da uhvatim Simica, odsečem mu kitu i ruke, izvadim oči,
ispržim ih, prebijem mu lice, ogulim kožu s trupa i posolim njegovo meso.
Možda ne tim redosledom.
- Dušo... - Moram da ga ubijem, Katarina.
Zato što misliš da će ti to odagnati bol. -I hoće.
Kad sam te ubila, odnosno, mislila da jesam, bol nije nestao.
Zato što me voliš više nego što me mrziš.
Neću ti to dozvoliti. -Misliš da ću te obrukati na konferenciji.
Dobrog vođu boli kurac za podređene, strance i druge koji mu nisu bliski.
- Gosti su stigli. - Dobro, Leve. Samo časak.
Zapamti, postoji samo sadašnjost,
a u sadašnjosti pijemo penušava pića i krešemo konje.
Brzo se vraćam.
Strašno me boli ruka, ali uzalud.
Vrlo tvrdoglav i mlohav konj.
- Zdravo. Nećeš verovati... - Prestani. -Šta?
Šta god da si hteo da kažeš, pravićemo se da postojimo samo mi.
Otići ćemo na jezero.
Plivaćemo goli na mesečini, voditi ljubav i jesti na mesečini.
Ne nužno tim redosledom. Prvo ćemo jesti ako si gladan.
Jebeni Hugo. Tip truje sistem i ja to znam. I on zna da znam.
- A poznajem i volim Petra ceo... - Jebeš Petra. I nju. Šta je s nama?
Moraju li životi da nam se okreću oko njih? -To je retoričko pitanje?
- Možemo li večeras bez njih? - Moram otići da budem uz Petra.
Ne moraš. Ni ona ne mora. Niko ne mora. -Ja moram.
- Mogla bih ovo da slušam celu noć. - Šta želiš?
Muž i ja smo pozvani na slavlje Katarine i Petra.
Svi znamo da ne voliš Katarinu, Georgina.
Pica joj sigurno ima ukus gorkog voća, Grigore. -Popićeš šamar.
Marijel! Georgina, ućuti.
Grigore, idemo li?
Malo je napet.
Ali znamo koga će izabrati. Neće nijednu od nas.
- Samo idi. - Volim te. -Mrzim te.
Doći ću čim slomim Huga pred Petrom.
I u zavisnosti od Petrovog stanja zbog Simica.
I u zavisnosti od deserta i treba li Georgini prstenac. -I treba mi!
Volim te.
- Zdravo. - Grigore...
Simic...
Ubijte tog gada.
Hoćemo.
- Zdravo, tu si. Super. - Carice...
Činio sam zlo vašem mužu, ali doživeo sam prosvetljenje u pustinji.
Zaslužujem smrt, ali slušajući vas, shvatio sam da se rađa nova Rusija.
Ja i osam velikaša koje dovodim iz Vladivostoka slažemo se s vama.
Moj muž hoće da te ubije. -Ne smete mu dozvoliti. Na šta bi to ličilo?
Ni na šta, jebote. Ali saosećam s njim.
Moramo naći način da umirimo njegov bes.
Na usluzi sam vam.
Drago mi je što to razumeš. Dođi, idemo.
- Ne vodite me valjda njemu? - Vodim.
Mislim da je to vrlo loša ideja. -Ja ne. Vrati se onom da si mi na usluzi.
Želiš li piće? Izgledaš kao da ti treba. -Previše sam uznemiren.
Dok ga ne ubijem.
Petre, sine Petra Velikog, molim za tvoj oproštaj.
Donesi mi tupi nož za puter. Želim da dugo pati.
Nož, jebote! -Oprosti mi. Hoćeš li moći da mi oprostiš? -Ne.
- Ubij me ako moraš. - Hoću i moram.
Idem sam po nož, jebote.
- Užasno osoblje. - Carice. -Petre.
Katarina, odstupi. -Zaboravi to. Bol neće nestati.
Ubiću ga, pa ću ti reći da li je nestao.
Ako ne nestane, ti si u pravu. Ako nestane, ja sam.
Pravi eksperiment ljudskih osećanja. Nauka.
Velikaši na dvoru!
Prosuće se krv ovog čoveka, a duša mog muža pocrneće, kao i naše.
Zavežite!
I znaćete da smo svi sami i da nam život zavisi od nečijeg bola, ludila.
Da vam svaki čas može biti poslednji i da život nema smisla.
Takvu Rusiju želim da odbacim za dobro svih nas.
Izvoli, mužu.
- Uništila si ovaj trenutak. - Žao mi je.
Ali to je zasmejavalo tvog oca, a strašno sam ga se bojao. -Zaveži!
Preklinjem te.
Za nas.
Za Katrinu Veliku. Ura!
I za Petra Trećeg. Ura!
Ti... odjebi od mene.
Hvala, hvala! -Bolje ti je da odjebeš. I to brzo.
Treba mi piće. Grigore, gde si?
Piće. -Šampanjac, votka i penušavi "krem de ment".
Gde je Grigor, dovraga? Jebene sluge.
Nema ih kad čoveku zatrebaju.
- Ovo penušavo je super. - Zar ne?
Probudio si moj interes.
Tih si i miran, ali ipak imaš ono nešto. -Volim da slušam.
Takođe.
Vrlo si bogat i zauzet, a rešio si da dođeš u Nakaz na dva meseca.
Rodoljub sam.
Čudno je kako se sva naježim kad neko to kaže.
- Služim Rusiji. - Ona jeste Rusija.
Navodno želi da nas čuje.
Baš tako. Želi da čuje kako je slušate i izvikujete "ura".
Ali sprovodi značajnu reformu. Biće prava glasa u Rusiji. Konačno.
Zabrana ubistva, a? Ludost.
Je li ti ruka utrnula?
Malo i jeste, zapravo.
Otrovala sam ti čaj, što je objašnjenje za ruku i moguću vrtoglavicu.
Bol u grudima.
Kao ekstrakt žutog cveta. Pomirišeš ga, onesvestiš se. Popiješ ga?
Bubrezi ti odumru, a i ti vrlo brzo potom.
Zabrana ubistva. Šta kažeš na to?
- Ja sam običan čovek. - Koji drži trgovce u šaci.
Jedan ugriz i za pola sata bićeš dobro.
Zmija?
Priroda. Sva pitanja i svi odgovori u očaravajuće haotičnom obliku.
Uskoro ćeš početi da povraćaš. Probaj da odgovoriš dok si još pri svesti.
- Javi mi kad odlučiš. - Dobro. Imate moju reč.
Zna se da trgovci ne održavaju uvek svoju reč.
Bilo bi mi baš žao da se ovo ponovi. -I meni.
Zmija će te ugristi jednom. Znaš kakva je porodica Petra Velikog.
- Ne dajemo druge šanse. - Razumem.
Laknulo mi je.
A sad ćemo te izlečiti. Butina ili pazuh?
- Želite li da skinemo odeću? - Da se skinete?
Da se odeća ne uništi kad nas ubijete.
Carica ne želi da vas ubije. Pošteđeni ste.
Na licima vam vidim da vam je laknulo,
a protivite se caričinom predlogu da se zabrani ubistvo. Zašto?
Mislimo da je veštica.
Nos joj je previše mali, a koža previše bela.
Na vratu ima mladež, rupu kroz koju ulazi đavo.
Poslat je da nas testira, iskušava.
To je trik.
Ako kažemo da mrzimo ubistvo, velikaši će nas ubiti.
- Želi da promeni Rusiju. - Nije je izabrao Bog.
Znači, sećate se njega? Boga?
Jer po vašem ponašanju bi se reklo da se molite velikašima.
Neće nas osloboditi, zar ne? Posedovaće nas ako nas ne ubiju.
Kad vas ubiju, to je onda bar kraj.
Vrlo optimistično.
Dozvolite mi da razjasnim taj strah koji vas je zahvatio.
Večno prokletstvo.
Jeste li upoznati s tim? Evo vam ukratko.
Ako ne budete poštovali moje želje i želje carice,
koju Bog drži na vlasti otkad je na nju došla,
bićete bačeni u pakleni ponor.
Beli vrući talasi užarene paklene vatre srušiće se na vaša tela
i uliti vam se u pluća pa ćete biti živi skuvani i spolja i iznutra.
Skakavci će se uvući kroz svaki otvor i migoljiti vam se u mozgu,
grebući iza vaših očiju.
Neće biti kraja. Neće biti početka.
Postojaće samo patnja.
Vaša Ahilova peta biće rezana nožem,
a crveni vrući žarač biće vam nabijen u čmar
svakog punog sata sve do...
Joj, da. Ne može se reći do kad, jer neće biti kraja.
U paklu ne postoji koncept vremena.
Možda grešim.
Neki možda neće doživeti onaj žarač, ali treba biti spreman na sve.
Ili možete poštovati božje želje i stati na caričinu stranu
jer ona obavlja božji posao za dobrobit Rusije.
Vi odlučujete.
Šta god odlučili, On će znati.
Zato što On zna sve.
- Baš si zgodan. - Nemoj. -A ja?
- Predivna si. - I mislila sam.
Možeš i dalje da me krešeš, znaš? Trebalo bi. U braku smo.
S Marijel sam. Volim je. -Ja sam se kresala s tobom dok sam i s Petrom.
Često preda mnom. -Da, htela sam da se osećaš kao da smo u tome zajedno.
- Mužu. - Veštice.
Hvala ti.
Ponekad je teško biti u braku. Ali kad plešemo...
- Lako je. - Stvarno.
Zar se ne osećaš bolje jer nisi okrvavio dlanove i dušu?
Iskreno, osećam neki spokoj.
Jer si u sadašnjosti...
Srećan.
Baš tako.
Carice, videla sam da ste u nevolji i osećala da vam treba pomoć.
Ali bila sam i uzbuđena zbog vaše smelosti.
- Odglumila si napad. - Bila sam vrlo uverljiva.
Izgleda da dobro lažeš. Hvala.
Ne morate mi verovati, s vremenom ćete shvatiti da sam uz vas i Rusiju.
U srcu ću znati da sam uticala na promenu, a to je sve što želim. -Da...
- Kraljevi! - Kraljevi!
O, jebote!
- Šta je? - Treba mi usluga.
Naravno.
Ipak smo jedna u drugu stavljale limun.
Trebaju mi Vinodelovi lekovi. Nisu za mene.
Nego za koga?
Bilo bi zabavno da ga upoznaš.
- Ne razumem. Nisi ga ubio. - Nisi bio ovde. -Nisi. Stvarno nisi.
Komplikovano je. Simic. Znam, ali nisam ga ubio jer sam dobar muž.
Srećna žena, srećan život.
Zašto si ovde, plavokosi sterilni seronjo bez krune?
Kakav srdačan doček. Odgovor je jednostavan, kraljevi su s kraljevima.
A ne s namazanim seljankama. -Petre, ali ipak ćemo ga ubiti? -Ne znam.
Možda je ona u pravu i nije važno. Ubistvo neće promeniti prošlost.
- Nije istina! - Slažem se, osveta je neophodna.
Možemo li sad da se koncentrišemo na konja?
Morate napaliti konja da kresne drugog konja
i da stvore novog superkonja kog ću dati sinu, a vi ništa.
Mogla bih da zurim u njega. To inače upali.
Ja ću to rešiti. Veruj mi.
Treba mi sav naš afrodizijak. Za konja. -Kako će se onda tebi dići?
Agnes, situacija visi o koncu. Imamo li plan ili ne?
Imamo. Ponavljam, a kako će se onda tebi dići?
Mogu ja to. Časna reč. Kad sam opušten.
Dići će mi se ako pridobijem Petra. Veruj mi.
- I učinilo mi se da nešto lepo miriše. - To si ti. Loše izgleda.
Mala infekcija, ništa strašno. Pugačev će nadživeti bubašvabe.
Ja sam Marijel. -Ukrašće ti lekove za leđa, pa ja mogu biti gore nekad.
To bi bilo lepo. Za intimnost.
Ubola te. Pitala sam se šta ti se desilo. -Ti si jedina. Piće?
Hoćeš sutra sa mnom na konferenciju? -Ne, hvala.
Verovatno će me ubiti ako me vide. Seronje.
Baš su seronje. -Čudovišta, a ona je ista. Želiš li to piće?
Nemam planove.
- Moraš pripaziti na Huga. - I pazim.
Zašto glumataš da ti je Katarina draga?
Ne glumatam. Istinski podržavam njena nastojanja.
Sve će promeniti kao žena.
Dovraga! Stvarno si dobra.
Skoro se ni ne primeti da lažeš. Ali onda se setim da si to ti.
- Petar mora ubiti Simica. - Znam. -Neće moći s tim da živi.
Znam.
Moramo mu pomoći.
Slažem se. Trebalo bi da se kresnemo, zar ne?
- Ne, ne bi. - Okrutan si.
Zbog toga si mi još privlačniji.
Ne možeš da zaspiš?
- Ja ne mogu da zaspim. - Ni ja.
Možda je to znak da se kresnemo.
Toliko smo dobri da bi ljudi trebalo da plaćaju da nas gledaju.
Smešno. I istinito. Ali ništa od kresa. -Daj! Zašto?
Ona mi ne izlazi iz kostiju i krvi.
Bilo bi čudno. -Jedno ne mora da isključuje drugo.
Možeš kresati mene i voleti nju, a ja mogu kresati tebe i biti joj odana.
Teško je ratovati sa sobom. Kad te gledam i setim se onog grubog seksa...
- Osećam blag bol u grudima. - Prepusti mu se i uđi u mene.
- Niko ne mora da zna. - Ali ne želim. Nimalo.
Jebote!
Sve što je nekad bilo moje sad je tuđe.
Takođe.
I dalje si ona devojka zbog koje sam se popeo na drvo.
A ti i dalje dečko zbog kog sam šutnula psa.
- Ima najbolji švedski "slongful". - "Slongful"? -Čekaj.
Hajde.
- Grigore. Hugo ih je pripremio. - Bogami jesam.
- Imašli ti šta da ponudiš? - Odjebi.
Tužan način da kažeš da nemaš.
Sinoć sam video Simica.
Smejuljio se kad sam prošao pored njega.
Šta? -Smejuljio se. I proizveo neki jebeni zvuk.
- Šta bre? -Evo ga, kreće! - Moramo ga ubiti. Već imamo plan.
Jebote, vidite ovo! -Ne mogu to više da ignorišem. -Petre, krešu se!
Ne možeš.
I... gotovo!
Odlično. Bravo, Hugo. Grigore, idemo.
- Kuda? -To se tiče Rusa. - Hvala. A sad odjebi, Hugo.
Mrzim da budem ovde.
Dovraga!
Pozdrav.
- Kakvo je stanje? - Sami se uverite.
Dobro jutro. Uživajte.
- Više se ne boje velikaša, nego tebe? - Ne, nego božjeg gneva.
Bičevanje velikaša je ništa naspram večnog prokletstva.
Dakle, neće izreći svoje mišljenje jer si ih isprepadao?
- Pridobili smo trgovce. - Šta si uradila?
Detalji... Dovoljno je reći da im je nova ideja u krvi.
Dobro. Neću više ispitivati.
Ali bojim se da niko ni u šta ne veruje.
Protive se ubistvu. Videla sam mu to u očima. -Izigrali smo ih.
To znači: "Bravo, mnogo hvala"?
- Tako sam ja čula. - Smešno. Dobro...
Ne znamo šta misle velikaši. Čine dve trećine.
Šta misliš? -Ne mislim. Više volim da znam. A znam da ne znamo.
Dakle, rizično je glasati.
A lov na dabrove?
A šta ako pobedim i kad izađemo vidimo mog muža kako ubija Simica?
- Je li to pobeda ili ruglo? - Misliš da će ga ubiti?
Mislim da neće. Ali postoji rizik.
Dakle?
Obožavam kad si tako tajanstvena. Dramatično je.
Juče smo imali vrlo uzbudljivu raspravu.
Ali vreme je da razgovaramo o prvom problemu koji želim da objavim.
Zabrana ubistva, zar ne?
O tome se mnogo toga može reći.
Nastavljamo. To je bila rasprava za zagrevanje.
O tome ćemo kad analiziram vaša mišljenja.
Sledi prva objava Nakaza o kojoj treba glasati. Uzbudljiv trenutak.
Glasam da svako selo u Rusiji, koliko god bilo veliko ili malo,
bogato ili siromašno, mora imati svog majmuna.
Ljupko.
Glasajmo.
- Poslužiće. - Ciljaš na grlo ili na srce?
Možda oko. -Lepo. Da izbliza vidiš koliko je preneražen. -Baš tako.
Ali...
- A da ga ne ubijem? - To ne bi imalo smisla.
Možemo ga vezati za drvo, mučiti, pustiti životinje da ga prožderu
i svako popodne idućih mesec dana mu nanositi zlo i odlaziti.
- To oduzima previše vremena. - Valjda.
Carica neće saznati. Pobrinućemo se za to.
U svim brakovima postoje tajne.
- A u tvom? - Ne.
Zapravo, ne. Kamo sreće.
Pozdrav.
Ako nestanem...
Tvoja žena će znati šta si uradio.
Sad ne moraš da lažeš.
Pravi si prijatelj.
Ali...
Niste jedini koje je zajebavao.
- Baš je prijatna ova tišina. - To je najbolji deo.
- Spokoj je... - Predivan.
Čestitam. -Marijel, molim te, nemoj.
Majmuni jedu pacove kao banane.
Ovo je korak napred o kom smo sanjale kad smo rizikovale živote
i planirale puč protiv tvog muža.
Molim te, idi.
Moram nešto da kažem.
Ili ti je draže kad ne govorim istinu?
Zar nemamo svi pravo glasa na tvom dvoru?
Govori ako si uverena da je vredno saznanja.
Simic danas nije bio ovde.
Primetila si?
Trebalo bi da odeš kući. Dan je bio naporan.
Tvoj odani muž ti sigurno sprema kupku. Krvavu. -Krvavu.
Ispala bi domišljata da te ne preduhitrim uvek.
- Kakav dan. - Da...
Pobedila si.
Valjda.
Svako naselje će dobiti majmuna. To je pobeda.
Ubio si ga.
Grigor ga je upucao.
A ti?
Moraš da se naspavaš.
MEDIATRANSLATIONS