Sta se naskočila?
Kakšno razočaranje.
Kaj, pizda, delam? Kaj, pizda, delam?
Kaj, pizda, delam? Kaj...
Sklepam, da je vprašanje retorično. Če ni, hodiš in mrmraš kot nora.
- Kaj, pizda, delam danes? - Dala boš glas tistim, ki ga nimajo.
Podložnikom se ne sme dati glasu. Kdo ve, kaj bodo rekli.
- Zanima me, kaj imajo povedati. - Ne zanima te.
Zavajaš samo sebe, odkar je tisti Američan
s podganjim plaščem, tičem in premetenostjo
v tvojo muco zašepetal ''mi, ljudje''.
To so moji nazori in ljudi bom peljala s sabo, jih poslušala, spoštovala...
Katarina, laži njim, laži sebi, ampak ne meni.
Podložnike se posluša le, ko med mučenjem kričijo,
ko te poveličujejo ali hvaležno šepetajo tvoje ime,
- ko jim ližeš muco. - Res si mi pomagal.
- Ni za kaj. - Sarkastična sem.
Nisem opazil.
Odpovej konferenco.
Zbrali so se kmetje, trgovci, predstavniki vseh ruskih regij.
Ne morem je odpovedati, ker me morda čaka neuspeh, ki me bo uničil.
Carica si. Reci, da si si premislila in da gremo lovit bobre.
Ni slabšega vladarja od tebe.
Reče oseba, ki ni doživela radosti in druženja na lovu na bobre.
Vse bo v redu.
- Vesela sem, da te nisem ubila. - Jaz tudi.
Pravzaprav sem vznemirjena! To je največji dan moje vladavine.
Nora si. -In potrdili smo, da je to dobro.
''Nakaz: Ideje in misli o konferenci o novih zakonih
in pristopu administracije nove Rusije". Dober naslov.
- Se strinjam! -Sarkastičen sem. - Nisem opazila.
Kaj je to? -Seznam vsega, kar sem hotel narediti med vladavino.
Lahko kaj dodaš k svojim ciljem.
''Opica za vsako vas.''
''Preimenuj maline v peterline.''
''Pripravi carpaccio iz vseh živali in izberi nacionalno jed.''
Vizionarsko.
Zakaj nikoli ne delata otroka, ko nedopovedano vstopim? Živcirata me!
Pripravljena na najpomembnejši dan?
- O, bog. - Si dobro?
- Spet sem v prostorih Petra Velikega. - To je najin novi dom.
Nocoj bomo praznovali ob pijači.
Spomnila sem se, kako si me je vzel ob tistem zidu.
In na vseh štirih na tej preprogi. -Prekleto.
Zamenjala sta posteljo. Še dobro, kaj vse sva počela v stari...
Nočem podrobnosti. -In tu! Držal me je na obrazu, ko je jezik potiskal...
Ali... -Prihajaš?
Hiperventiliram.
VELIKA delno resnična zgodba
VI, NAROD
Videti je bolje.
Črvi, krasna spojitev narave in znanosti.
Okusni so tudi na opečencu s "foie gras".
Odkar pijem raztopino, ki si mi jo dal, imam paralizirano desno roko.
Sranje.
Moram začeti označevati stekleničke. Napačno sem ti dal, oprosti.
Minilo bo. -Kdaj?
Človeško telo je skrivnostno, zato ne vem.
- Dal pa si mi nekaj, kar paralizira. - Medicina je umetnost, ne znanost.
A nenehno govoriš, da je znanost.
Kaj, vraga, se gre?
Kmetje so tu. Jebeni kmetje.
Se ti ne zdi vznemirljivo zbrati predstavnike vseh slojev in regij?
Prikupno je. -Ne, ne mislim tega. Zdi se mi neumno.
Spremembe nikoli niso dobre za plemstvo. Nikoli.
Kristus.
Prekleti Simitz.
Na dvorišču je.
Prosim?
''Enakost prebivalstva pomeni, da za vse veljajo isti zakoni.''
Kmetje!
Dobrodošli v prihodnosti. Upam, da ste uživali v branju "Nakaza".
Vesela sem, da ste prišli z vseh regij, da ustvarimo novo Rusijo.
Naj se prvič sliši vaš glas. Dajte si duška.
Prišel je veliki dan!
Se vidimo notri.
- Kdo je bil to? -Ne vem. - Ubili nas bodo, kajne?
- Ne, če jih ubogamo. - Morda nas ubijejo za zabavo.
Vsaj palačo bomo videli.
- Pomemben dan, carica. - Res je, Archie.
Naj kmetom povem, da je Bog na vaši strani?
Sem jim že. Rekla sem, da hočem slišati njihovo mnenje in vse želje.
- Brez cenzure. - Zanimiva taktika.
Ko smo že pri taktiki, danes je ''kdaj'' pomembnejše od ''kaj''.
- Razumem. - Nekaj preprostega.
Po tem se bodo vrnili domov z občutkom, da so del nastanka nove Rusije,
da so sodelovali pri tem, potem pa bodo sledile spremembe.
- Hej... Imaš tri bradavice. - Kraljevska kri. Znak prestiža.
- Jaz imam šest palcev. - Sijajno!
Tvoja žena danes piše zgodovino. -Noro.
- Jebeno noro. Lepo, da to vidiš. - Poslušati narod? Norost. -Ja.
Ti si to poskusil, kajne? -Ja.
Prekleto, jaz sem človek, ki je izgubil Švedsko.
Ti si človek, ki je Rusijo dal ženski, ki jo je izgubila.
To je samo mnenje, ne ubij me s pogledom.
Kaj pa si naredil? Najini vladavini sta bili kratki.
Prepovedal sem brade. A je to spremenila.
In dal sem izdelati največji cerkveni zvon v Evropi.
A ni bil končan in...
Tako malo sva naredila, da ne bova niti v opombah. -Hugo, utihni.
Ni mi mar, imam druge interese.
Svojo ženo, otroka. Konje, ki se nočejo pariti.
Grigor, kje si bil? Imam veje, sporočil sem ti. -Jaz...
- Hugo je vskočil. - Zanesljivost kraljev.
- Sta se naskočila? - In zato sem zelo potrt.
Ustvaril bom evropskega superkonja, lastno pasmo.
Čudno je biti spet v prostorih Petra Velikega.
Krasen prostor in običaj je, da carji živijo tu, jaz pa nisem hotel.
- A s Katarino potrebujeva svoj prostor. - Težko ga ni občutiti tu.
Prodoren glas, ki vse nasmeji in ustrahuje, midva skrita v kotu.
Grigor, nehaj. Kralji ne maramo govoriti o svojih očetih.
Od tega nas boli trebuh in pečejo oči. -Res je.
Jebeni konj, niti dvigne se mu ne.
Romantična glasba in sveče... -Mislil sem, da jima bo notri všeč, a jima ni.
Eden od vaju bi ga moral vzburiti.
Kako že? -Z odločno roko in prijateljskim pogledom.
Z veseljem, a imam male roke, ki se zakrčijo, zato...
- Grigor, popoln si za to nalogo. - Da ga zdrkam konju?
- Grigor! Grigor! - Grigor! -Grigor!
- Grigor! - Prekleti Simitz je tu.
- Prosim? -Na dvoru? - Misli, da si mrtev.
Ljudje iz različnih regij te imajo za mrtvega.
Nisem mrtev.
Kdo je Simitz? -Dolga zgodba, ki jo poznajo dolgoletni prijatelji.
Prišel je ta dan, obljuba je izpolnjena.
Klanjam se vam.
Krasno dišite. Kot bi se povaljali v sveže pokošeni travi in...
In se oprhali z breskvijo.
Hvala, Voltaire. Ničesar od tega nisem naredila.
Škoda.
Orlo bi bil ponosen. -Hvala.
Danes sem veliko razmišljala o njem. -Všeč bi mu bilo.
Dolgo je verjel vate. Dokler ni nehal verjeti.
Prišla sem zaželet srečo.
Hvala. -Velikanski, nesmiselni, narcisoidni, jebeni knjižni klub.
V svojem elementu si.
Očitno si se nehala truditi za premirje.
Tako je, carica.
Ker imam prav glede vsega, ti pa si mrha.
Glede vsega.
Mislim, da so pripravljeni.
Veseli me videti zbrane velikaše, trgovce in kmete.
Dobrodošli v Nakaz.
Tu smo, da ustvarimo zgodovino in se pozabavamo s preoblikovanjem Rusije.
Odprite svoja srca, očistite grla in spregovorite!
Nočemo, da nas kmetje gledajo v oči. -Smolny, sedi!
Kje začeti na ta izjemen dan?
- Bodimo drzni. - O, bog... -Natanko tako.
Komu od vas so umorili koga od ljubljenih?
Kdo je čutil to bolečino?
Ali pa je ubijal in čutil to bolečino?
Kdo ima poškodovano dušo, ker je vzel človeško življenje?
S tem dnem je umor nezakonit.
Kaj, pizda... -Hura!
Ob tebi sem, kot vedno.
Izkopal mu bom oči in jim en teden mežikal na svoji mizi. -Hura!
Izvrstno. Ob tebi sem. Čeprav ne razumem okoliščin.
Na konferenco je šel.
Dobro.
- Kaj delaš? - Prekleto!
- Ne morem ovirati Katarine. - Zmotili bomo le za minuto.
Res je, a vseeno raje ne.
Ni pametno prelivati krvi, ko ona išče razsvetljene besede.
- Kasneje. Kasneje, prekleto. - Dober mož si. -Trudim se.
A ga boš ubil? -Seveda, Arkadij. Prekleto neumno vprašanje.
Carica, z najglobljim spoštovanjem, o čem, pizda, govorite?
Trgovci ponavljajo Smolnyjeve besede. O čem, pizda, govorite?
Pokaži malo prekletega spoštovanja, trgovka. -Velementov.
Grožnja z umorom je temelj vseh naših pogodb.
Zakon bo predpisal sankcije, mučenje, zapor.
Se bodo kar tako izvlekli?
Na kratko, vsak pezde se lahko izogne dogovoru.
To je navadno sranje. Moč nam odvzema carica, oblečena kot...
Seveda. Zanimivo in vredno razprave. S spoštovanjem.
- Res je. - A nas bo to stalo.
Ne vemo, koliko nas bo to stalo, dokler se tega ne osvobodimo.
Imam vprašanje.
Hipotetično, kaj, če nekoga petkrat zabodem v hrbet, a ne umre?
To je povsem v redu, kajne?
Igor je enkrat dal sedem krtov v vrečo
in jih nesel na polje, kjer so se brezbrižno igrali.
A se je med njih prikradlo nezaupanje in zjutraj je bilo šest mrtvih,
sedmi pa je bil zmeden in žalosten zaradi tega, kar je storil.
To smo mi.
Prekleto čudna zgodba.
Umor je postal odgovor na vprašanja, na katera nimamo drugega odgovora.
To nas bo spodbudilo, da najdemo te odgovore, kar nas bo povzdignilo.
Bistvo je, da se nehajte vesti kot jebene živali. Preprosto.
- Tisti kmet me je spet pogledal! - Smolny, sedi, ali pa te bom ustrelil.
Zaradi jebenega kmeta? Res, Velementov? Poglej se.
- Je še kdo zaznal to ironijo? - Kmetje, zanima me vaše mnenje.
Kmetje bodo očitno pridobili.
To je napad na pravice velikašev, ker imamo pravico ubiti kogarkoli.
- Vemo, kaj bodo rekli. - Raskolvi, sedi.
Oprostite, menila sem, da smo tu, da izrazimo mnenje. Zmedena sem.
- Kmetje, prosim, spregovorite. - Mi...
Mi... -Lahko govoriš. Pazljivo izberi besede. -Ravnokar sem jim dovolila.
Hvala.
- Podpiramo ubijanje. - Priden kmet. Bravo!
Ja, trenuten položaj nam ustreza.
Ustreza vam, da vas velikaši ubijajo in so nekaznovani? -To je Božja volja.
- Bog je rekel: "Ne ubijaj." - Ti ne verjameš v Boga.
- To ne pomeni, da se vedno moti. - Nas lahko vi ubijete? -Jaz?
- Jaz nisem... -Država? - Seveda vas lahko.
To ni vprašanje. Če se nam zazdi, lahko pobijemo vse v prostoru.
- A vas ne bomo. - Tišina, prekleto!
- Bo država ubijala? - Ja, mora si pridržati to pravico.
To je noro. -Država na, ne bi smela narekovati, kako naj živimo.
- Osvoboditev od tiranije! - Ne izvajam tiranije!
Pesniška svoboda. Podpiram vas, samo malo me je zaneslo.
Bomo glasovali?
- Glasovanje! -Glasovanje! - Glasovanje! -Glasovanje!
Glasovanje! -Glasovanje!
Ne! Moramo podpreti našo carico!
Je z neba poslan dar, da spremeni vas, preklete živali, v dvonožne...
Moj bog!
Očitno je čas, da zaključimo.
Pokličite Vinodela, da ji pomaga. -Bravo!
Veliko bolje, kot sem pričakovala!
Ko mi kaj prepreči ubijanje, dobim glavobol,
ki ga prežene samo ledena voda.
Ne boš miren, dokler njegova kri ne bo prelita.
Izvrstno, Arkadij!
Moram pojesti nekaj krvavega. Naj mi kuhar speče surovega fazana.
Rad bi slišal zgodbo o tem tipu.
Ti poskrbi, da se prekletemu konju dvigne tič, Hugo! -Hej, kričiš!
- Daj, objemi Huga. -Nočem. - Ne bo te objel. -Nočem...
Daj.
Kmalu boš prelil njegovo kri in pomiril svoje veliko srce in vročo kri.
Tako je. Imaš prav, Hugo. Danes je dober dan.
Vrnil se je in lahko ga ubijem. -Napol poln kozarec. -Njegove krvi. -Krasno!
Kaj delata?
- Krasno. - Ja, krasno.
Gremo vzburit tega konja.
Naj mi kdo prinese rokavico.
Grigor! Grigor!
- Skoraj bi šlo vse po zlu. - Nedvomno smo bili na robu.
- Od vseh me je rešila ravno Georgina. - Prepoved umora?
Pretiravaš. -Napadli ste naš najljubši konjiček. -Morala sem biti drzna.
Ti si ti. -Ja. A moram zmagati.
Si lahko opomoremo? Ali naj predlagam lov na bobre?
- To bi pomagalo. - Umik bi deloval kot poraz.
Ne morem verjeti, da so kmetje proti. Prekleto!
In skoraj vsi drugi. -Velikaši bi pobili kmete, če bi jim nasprotovali.
Otresti se morajo strahu. Morda lahko pomagam.
Hočem, da odkrito govorijo. Zato so tu.
- A hočemo tudi zmagati. - Ja. Zato imam vaju.
Nastopita in bodita prepričljiva.
Zakaj si se tako vedel?
Opit sem.
Oprostite. -Vedno si opit. To ni pravi razlog.
Jaz...
Vsak dan izkašljam malo krvi. Ne vem, koliko je je še ostalo.
Verjetno veliko.
Kakšna obdukcija bo to. Morala bi prisostvovati.
- A ne bodi v belem. - Te je Vinodel pregledal?
Vem, kaj imam in kaj to pomeni.
Ne. Ne...
Tega ne bom dovolila.
No... Skliči glasovanje.
Pravzaprav imam nekaj sovražnikov, zato raje ne.
- Spočij se od dolžnosti. - To je slaba ideja.
Dolžnosti so vse, kar imam.
Prosim.
Rotil bi te na kolenih, a ne bi več vstal.
Dobro, toda...
- Vanilija. Dišiš po... - Ne ustvari neprijetnosti.
Tvoje prsi so kot čvrsta, prosojna jabolka.
Usranec.
- Morda malo manj pij. - Zbral se bom.
Obljubim. -In pojdi na pregled k Vinodelu.
Katarina!
To ostane med nama.
Draga?
To sem našla na hodniku.
KATARINA PIZDA
Usranci. -Številne strani so uporabljene za brisanje raznih riti.
Prepoved umorov morda ni najpametnejša izbira za prvi dan. -prosim?
To je bila tvoja... -Hotela sem pokazati pogum in željo po spremembah.
Če ne bi, ne bi bila ti.
Hvala, da si to rekel, kot da je poklon. -Saj je.
Še vedno imaš moj seznam.
Res lepo.
Ne bom odnehala.
Uresničiti moram svoje ideje.
In jih tudi bom. Zmagala bom. Jaz sem jaz. Uspelo mi bo.
Ena malenkost... Nocoj moram nekoga ubiti.
Kaj? -Že pred leti sem se zaklel. Strahopetec je izginil, zdaj pa je tu.
Skušam prepovedati umor. -Vem, ni pravi trenutek, a bom prasca ubil.
Če se hočeš prepirati, namesto da podpreš moževe želje, nikar.
Me nisi poslušal?
- Svojo vladavino tvegam za idejo. - Neumno idejo. -Čudovito idejo.
Ne boš ga ubil. -Bom.
Čakaj, nič umorov? Kako bomo reševali spore?
Imam več možnosti.
Zapor, mučenje, odvzem zemlje in plače.
- Načinov je veliko. - Pusti se zdijo.
In če bi bila radovedna žena, ki jo zanimajo moževa čustva,
- bi vprašala, zakaj ga hočem ubiti. - Ni mi mar!
- Nočem vedeti. - Spotikal me je.
Kaj? -Spotikal me je pred mojim očetom.
V prostoru so bili bližnji prijatelji, ko sva z Grigorjem prišla k očetu.
- On pa je enemu od naju podstavil nogo. - Podstavil nogo?
Se, jebeno hecaš? Sranje, takoj ga obglavi.
V salonu je bila ženska s slabim zadahom, tudi njo bom ubila.
Lahko vzame mentolov bombon, a ti postavljaš meje.
Glavo mi bo razneslo.
Ko me je spotaknil... -Tragične zgodbe še ni konec? Čakaj, da sedem.
Oče se je smejal, Simitz pa je rekel: ''Lahko bi ju nategnil.''
Skočil je na naju, se pretvarjal, da naju naskakuje in butal glavi ob tla.
Upirala sva se, oče pa je umiral od smeha in... -Prosim?
In včasih... Mu je prišlo.
Kristus.
Nič nisem smel reči proti njemu, ker...
Oče ga je imel raje, jaz pa sem bil star 12 let.
Peter... -Ko je oče umrl, sam najprej pomislil...
Prva misel je bila, da ne bom mogel živeti brez njega, druga pa...
Da ujamem Simitza, mu odrežem tiča in roke, izkopljem oči,
jih spečem, ga pretepem, mu slečem kožo in nasolim meso.
Morda ne v tem vrstnem redu.
- Dragi... - Moram ga ubiti, Katarina.
Ker meniš, da bo bolečina potem izginila. -Ker bo.
Ko sem te ubila, ali sem menila, da sem te, bolečina ni izginila.
A si me ljubila bolj, kot si me sovražila.
Tega ti ne bom dovolila. -Misliš, da te bom osramotil na konferenci.
Dober vodja se ne zmeni za podanike, tujce in druge, le za ljubljene.
- Gostje so prišli. - Dobro, Lev. Samo trenutek.
Zapomni si, obstaja samo sedanjost,
in v sedanjosti pijeva peneče pijače in pariva konje.
Kmalu se vrnem.
Strašno me boli roka, a zaman.
Zelo trmast in mehek konj.
- Zdravo. Ne boš verjela... - Nehaj. -Kaj?
Govoriti, ker se bova pretvarjala, da obstajava samo midva.
Odšla bova k jezeru.
Gola bova plavala v mesečini, se ljubila in jedla v mesečini.
Vrstni red ni pomemben. Lahko najprej jeva, če si lačen.
Jebeni Hugo. Tip kvari sistem in to vem. In on ve, da to vem.
- Petra poznam in ljubim že celo... - Jebeš Petra. In njo. Kaj pa midva?
- Se mora vse vrteti okrog njiju? - Je to retorično vprašanje?
- Sva lahko nocoj brez njiju? - Moram biti ob Petru.
Ni ti treba. Njej tudi ne. Nikomur ni treba. -Jaz moram.
- To bi lahko poslušala celo noč. - Kaj hočeš?
Z možem sva vabljena na slavje Katarine in Petra.
Vsi vemo, da ne maraš Katarine, Georgina.
- Njena muca je gotovo grenka, Grigor. - Pazi. Udarila te bom v obraz.
Marial! George, utihni.
Grigor, greva?
Malo je napet.
A vemo, koga bo izbral. Nobene od naju.
- Samo odidi. - Ljubim te. -Sovražim te!
Prišel bom, ko zlomim Huga pred Petrom.
In odvisno od Petrovih občutkov glede Simitza.
Ter od sladice in tega, ali George potrebuje otipavanje. -Nedvomno.
Ljubim te.
Adijo. -Grigor...
Simitz...
Ubijte tega prasca.
Bomo.
Zdravo, tu si. Krasno. -Carica...
Škodil sem vašemu možu, a sem v puščavi doživel razsvetljenje.
Zaslužim si umreti, a ker sem vas danes slišal, vem, da se rojeva nova Rusija.
Jaz in osem velikašev iz Vladivostoka se strinjamo z vami.
Moj mož te hoče ubiti. -Ne dovolite mu. Kako bi bilo to videti?
Očitno jebeno slabo. A sočustvujem z njim.
Moramo najti način, da umirimo njegov gnev.
Na uslugo sem vam.
Lepo, da razumeš. Dobro, pridi.
- Saj me ne peljete k njemu? - Ja.
Menim, da je to slaba ideja. -Jaz pa ne. Drži se tega, da si na uslugo.
- Bi pijačo? Videti je, da jo potrebuješ. - Preveč sem vznemirjen.
Dokler ga ne ubijem.
Peter, sin Petra Velikega, prosim te za odpuščanje.
Prinesi mi top nož za maslo. Hočem, da dolgo trpi.
Nož, prekleto! -Oprosti mi. Mi lahko odpustiš? -Ne!
- Ubij me, če me moraš. - Bom in moram.
Sam si grem po nož, prekleto.
- Grozna postrežba. - Carica. -Peter.
Katarina, umakni se. -Pozabi na to. Bolečina ne bo izginila.
Ubil ga bom in ti povedal, ali bo izginila.
Če ne izgine, imaš prav. Če izgine, imam jaz prav.
Pravi eksperiment o človeških čustvih. Znanost.
Velikaši na dvoru!
Prelil bo kri tega človeka, duša mojega moža bo počrnela in naše z njo.
Utihnite!
Vedeli boste, da smo vsi sami in odvisni od tuje bolečine in norosti.
Da je lahko vsak trenutek naš zadnji, da življenje nima smisla.
Takšno Rusijo hočem odpraviti za dobro vseh nas.
Izvoli, mož.
- Uničila si mi trenutek. - Žal mi je.
To je zabavalo tvojega očeta, ki sem se ga na smrt bal. -Utihni!
Rotim te.
Za naju.
Na Katarino Veliko. Hura.
In na Petra Tretjega. Hura!
Ti... Odjebi od mene.
Hvala, hvala! -Bolje, da odideš. In hitro.
Potrebujem pijačo. Grigor, kje si?
Pijačo. -Šampanjec, vodka in malo "crème de menthe".
Kje je Grigor? Prekleti služabniki.
Nikoli jih ni, ko jih potrebuješ.
- Ta penina je dobra. - Kajne?
Vzbudil si moje zanimanje.
Tih in miren si a imaš nekaj posebnega. -Rad poslušam.
Jaz tudi.
Zelo bogat in zaposlen si, a si prišel v Nakaz za dva meseca.
Domoljub sem.
Čudno, kako človeka strese, ko kdo to reče.
- Služim Rusiji. - Ona je Rusija.
Očitno nas hoče slišati.
Tako je. Hoče slišati, kako jo poslušate in ji vzklikate.
Uvaja pomembno reformo. Imeli bomo glas v Rusiji. Končno.
Prepoved umora, kaj? Norost.
Je tvoja roka otrpla?
Pravzaprav je res.
Zastrupila sem ti čaj, kar pojasni roko in možno vrtoglavico.
Bolečino v prsih.
Izvleček rumene cvetlice je. Če jo povohaš, omedliš. Če jo piješ?
Odpovedo ti ledvice, ti pa kmalu za njimi.
Prepoved umora. Kaj praviš na to?
- Samo en človek sem. - Ki ima trgovce v pesti.
En ugriz in čez pol ure boš dobro.
Kača?
Narava. Vsa vprašanja in odgovori v očarljivo kaotični obliki.
Kmalu boš začel bruhati. Poskusi odgovoriti, preden se onesvestiš.
- Sporoči, ko se odločiš. - Dobro. Imate mojo besedo.
Ve se, da trgovci ne držijo vedno svoje besede.
Žal bi mi bilo, da se to ponovi. -Meni tudi.
Kača bo ugriznila le enkrat. Veš, kakšna je družina Petra Velikega.
- Ne dajemo drugih možnosti. - Razumem.
Odleglo mi je.
Zdaj pa te ozdraviva. Stegno ali pazduha?
- Hočete, da se slečemo? - Slečete?
Da se obleka ne uniči, ko nas boste ubili.
Carica vas noče ubiti. Izvzeti ste.
Vidim, da vam je odleglo,
a nasprotujete predlogu za prepoved ubijanja. Zakaj?
Mislimo, da je čarovnica.
Majhen nos ima in preveč belo kožo.
Na vratu ima madež, luknjo, skozi katero vstopa hudič.
Preizkuša nas in spravlja v skušnjavo.
To je trik.
Če rečemo, da sovražimo ubijanje, nas bodo velikaši pobili.
- Ona spreminja Rusijo. - Ni od Boga izbrana.
Torej se ga le spomnite? Boga?
Po vašem vedenju bi sklepal, da molite k velikašem.
Ne bo nas osvobodila, kajne? Njihovi smo, tudi če nas ne ubijejo.
Ko te ubijejo, se vsaj to konča.
Zelo optimistično.
Dovolite, da razjasnim strah, ki vas je ohromil.
Večno prekletstvo.
Ga poznate? Na hitro bom povzel.
Če ne boste spoštovali mojih želja in želja carice,
ki jo Bog ohranja na oblasti, odkar je prišla do nje,
boste vrženi v peklensko brezno.
Razbeljeni beli plameni peklenskega ognja bodo drobili vaša telesa
in se vam zlivali v pljuča, da se boste živi scvrli od znotraj.
Kobilice vam bodo zlezle v vse odprtine in mrgolele v vaših glavah
ter vas praskale za očmi.
Ne bo konca. Ne bo začetka.
Obstajalo bo le trpljenje.
Nož bo zarezal v vašo Ahilovo peto,
razbeljeno žezlo vam bo zarito v rit
ob vsaki polni uri, dokler...
Oh, ja. Nobenega dokler ni, ker temu ne bo konca.
V peklu koncept časa ne obstaja.
Morda se motim.
Nekateri morda ne boste občutili žezla, a se je treba pripraviti na vse.
Lahko pa spoštujete Božjo voljo in ste na caričini strani,
ker opravlja Božje delo za dobrobit Rusije.
Odločitev je vaša.
Kakorkoli se odločite, bo On vedel.
Ker On ve vse.
- Res si čeden. - Nikar. -Pa jaz?
- Prečudovita si. - Se mi je zdelo.
Še vedno lahko spiš z mano, veš? Moral bi. Poročena sva.
Z Marial sem. Ljubim jo. -Jaz sem spala s tabo, ko sem spala s Petrom.
Pogosto pred mano. -Ja, hotela sem, da se ti zdi, da sva skupaj v tem.
- Mož. - Čarovnica.
Hvala ti.
Včasih je težko biti poročen. A ko pleševa...
- Je lahko. - Res je.
Se ne počutiš bolje, ker nimaš krvavih rok in duše?
Iskreno, res občutim nekakšen mir.
Ker si v sedanjosti...
Srečen.
Tako je.
Carica, videla sem, da ste v težavah. Čutila sem, da potrebujete pomoč.
In vaš pogum me je spodbudil.
- Odigrala si napad. - Bila sem zelo prepričljiva.
Zdi se, da dobro lažeš. Hvala.
Ni mi treba zaupati, a boste s časoma videli, da podpiram vas in Rusijo.
V srcu vem, da sem prispevala, to pa je vse, kar hočem. -Ja.
- Kralji! - Kralji!
O, prekleto.
- Kaj je? - Potrebujem uslugo.
Seveda.
Res sva si vstavljali limone.
Potrebujem Vinodelova zdravila. Niso zame.
Za koga pa?
Bilo bi zabavno, da ga spoznate.
- Ne razumem. Nisi ga ubil. - Ni te bilo tu. -Res te ni bilo.
Zapleteno je. Simitz. -Vem, a sem bil dober mož in ga nisem ubil.
Srečna žena, srečno življenje. Hura.
Zakaj si tu, plavolasi sterilni usranec brez krone?
Res topla dobrodošlica. Odgovor je preprost, kralji so s kralji.
Naličena kmetica. -Peter, saj ga bomo ubili? -Ne vem.
Morda ima prav in ni pomembno. Umor ne bo spremenil preteklosti.
Ni res! -Strinjam se, maščevanje je nujno.
Se lahko osredotočimo na konja?
Morata mi pomagati konja pripraviti do parjenja,
da ustvarimo superkonja, ki ga bom dal sinu. A nihče ne sodeluje.
Lahko strmim vanj. Običajno to deluje.
Rešil bom to. Zaupaj mi.
Potrebujem ves najin afrodiziak. Za konja. -Kako pa se bo tebi dvignil?
Agnes, položaj visi na nitki. Imava načrt ali ne?
Ja. A ponavljam, kako se bo potem tebi dvignil?
Zmorem to. Častna beseda. Ko sem sproščen.
Dvignil se mi bo, ko osvojim Petra. Zaupaj mi.
- Zdelo se mi je, da nekaj lepo diši. - To si ti. Slabo je videti.
le okužba je, nič groznega. Pugačev bo preživel ščurke.
Jaz sem Marial. -Ukradla bo zdravila za hrbet, da bom lahko zgoraj.
To bi bilo lepo. Za intimnost.
Zabodla te je. Spraševala sem se, kaj se je zgodilo s tabo. -Edina si.
- Bi šel jutri z mano na konferenco? - Ne, hvala.
Verjetno bi me ubili, če me vidijo. Usranci.
Res so. -Pošasti so, ona pa tudi. Boš to pijačo?
Nimam načrtov.
- Paziti moraš na Huga. - Saj pazim.
Zakaj se pretvarjaš, da ti je Katarina všeč?
Ne pretvarjam se. Res podpiram njena prizadevanja.
Kot ženska bo za nas spremenila vse.
Prekleto. Res si dobra.
Skoraj ne opazim, da lažeš. Potem pa se spomnim, kdo si, in vem.
- Peter mora ubiti Simitza. - Vem. -ne bo mogel živeti s tem.
Vem.
Moramo mu pomagati.
Strinjam se. Morala bi seksati, se ti ne zdi?
- Ne. - Krut si.
Zato si še bolj privlačen.
Ne moreš zaspati?
- Jaz ne morem spati. - Jaz tudi ne.
Morda je to znak, da morava seksati.
Tako dobra sva, da bi morali ljudje plačati, da naju gledajo.
- Smešno. In resnično. A ne bo nič. - Daj, zakaj ne?
Ne gre mi iz kosti in krvi.
Čudno bi bilo. -Ni treba, da se to izključuje.
Lahko spiš z mano in ljubiš njo, jaz lahko spim s tabo in sem ji vdana.
Težko je biti v vojni s sabo. Ko te gledam in se spomnim grobega seksa...
- Čutim blago bolečino v prsih. - Prepusti se ji in prodri vame.
- Nikomur ni treba vedeti. - Nočem. Niti malo.
Prekleto.
Vse moje zdaj pripada nekomu drugemu.
Enako.
Še vedno si dekle, zaradi katere sem plezal na drevo.
Ti pa fant, zaradi katerega sem brcnila psa.
Ima najboljši švedski "slongful". -"Slongful?" -Čakaj.
Daj že.
- Grigor. Hugo ju je pripravil. - Res sem ju.
- Bi tudi ti kaj ponudil? - Odjebi.
Žalosten način, da poveš, da nimaš.
Sinoči sem videl Simitza.
Posmehoval se je, ko je šel mimo mene.
Kaj? -Posmehoval se je. In naredil jebeni zvok.
- Kaj? -Začenja! - Moramo ga ubiti. Imamo načrt.
Vraga, poglejta! -Tega ne moremo več ignorirati. -Peter, naskakuje jo!
Ne moreš.
In... Opravljeno!
Izvrstno. Bravo, Hugo. Grigor, pojdiva.
- Kam gremo? -To se tiče Rusov. - Hvala. Zdaj pa odjebi, Hugo.
Sovražim biti tu.
Sranje!
Pozdrav.
- Kakšno je stanje? - Sami se prepričajte.
Jutro. Lep dan želim.
- Zdaj se bojijo tebe, ne velikašev? - Ne, Božjega gneva.
Bičanje s strani velikašev ni nič v primerjavi z večnim prekletstvom.
Torej ne bodo govorili odkrito, ker si jih prestrašil.
- Pridobili smo trgovce. - Kaj si naredila?
Podrobnosti... Dovolj je reči, da ima v krvi novo idejo.
Dobro. Ne bom več spraševala.
A se bojim, da nihče v nič ne verjame.
Nasprotujejo umoru. To sem videla v njegovih očeh. -Izigrali smo jih.
To pomeni: "Odlično, najlepša hvala"?
- Jaz sem tako slišala. - Smešno. Dobro...
Velikaši so neznanka. Predstavljajo dve tretjini.
Kaj meniš? -Nič. Raje vem. In vem, da ne vemo.
Torej je tvegano glasovati.
Pa lov na bobre?
Kaj, če zmagam in zagledam moža, kako ubija Simitza, ko stopimo ven?
- Je to zmaga ali posmeh? - Misliš, da ga bo ubil?
Ne. A obstaja tveganje.
Torej?
Všeč mi je, ko si skrivnostna. Dramatično je.
Včeraj smo imeli razburljivo razpravo. Hura.
A je čas, da govorimo o prvi težavi, ki jo želim objaviti.
Prepoved morjenja, kajne?
O tem se da veliko povedati.
Nadaljujmo. To je bila razprava za ogrevanje.
Temu se bomo posvetili kasneje, ko analiziram mnenja. Hura.
Sledi prva objava Nakaza, o kateri je treba glasovati. Vznemirljivo.
Glasujem, da vsaka vas v Rusiji, naj bo velika ali majhna,
bogata ali revna, dobi svojo opico.
Ljubko.
Glasujmo.
- Zadostovalo bo. - Ciljaš na vrat ali srce?
Morda oko. -Lepo. Da od blizu vidiš, kako okamni. -Tako je.
Toda...
- Kaj, če ga ne ubijem? - To ne bi imelo smisla.
Lahko ga priveževa k drevesu, mučiva, pustiva, da ga žrejo živali.
En mesec se vračava vsako popoldne, ga mučiva in odideva.
- To vzame preveč časa. - Verjetno res.
Carica ne bo izvedela. Poskrbela bova za to.
V vseh zakonih so skrivnosti.
Tudi v tvojem? -Ne.
Pravzaprav, ne. Včasih si jih želim.
Zdravo.
Če izginem...
Bo tvoja žena vedela, da si to storil.
Zdaj ti ni treba lagati.
Pravi prijatelj si.
Toda...
Nista edina, ki ju je poniževal.
- Ta tišina je res prijetna. - To je najboljši del.
- Spokoj je... - Prečudovit.
Čestitam. -Marial, prosim, nikar.
Opice jedo podgane kot banane.
To je korak naprej, o katerem sva sanjali, ko sva tvegali življenje
in načrtovali prevrat tvojega moža.
Prosim, odidi.
Nekaj moram povedati.
Ali ti je ljubše, ko ne govorim resnice?
Nimamo vsi pravice do izražanja na tvojem dvoru?
Govori, če si prepričana, da je to vredno povedati.
Simitza danes ni bilo tu.
Si opazila?
Morala bi oditi domov. Težek dan je bil.
Tvoj mož ti gotovo pripravlja kopel. Krvavo. -Krvavo.
Izpadla bi bistrejša, če ne bi bila jaz vedno pred tabo.
- Kakšen dan. - Ja...
Zmagala si.
verjetno res.
Vsako naselje bo imelo opico. To je zmaga.
Ubil si ga.
Grigor ga je ustrelil.
Pa ti?
Naspati se moraš.
MEDIATRANSLATIONS