S-au călărit?
Dezamăgitor.
Ce dracu' fac?
Presupun că întrebarea e retorică. Dacă nu, te comporţi nebuneşte.
Ce dracu' fac azi?
Astăzi le vei oferi o voce celor fără voce.
Nu-i bine să-ţi asculţi supuşii. Cine ştie ce-o să zică?
- Mă interesează ce au de zis. - Ba nu.
Ţi-ai întins capcana asta după ce americanul ăla,
cu haina lui ponosită, cu scula lui ponosită şi cu viclenia lui,
ţi-a şoptit "noi, poporul" în păsărică.
Astea sunt credinţele mele. Vreau să urc odată cu poporul.
Ca să fac asta, tre' să-i ascult, să-i respect...
Ecaterina, te poţi minţi singură, dar nu mă minţi.
Un lider îşi ascultă supuşii când urlă în timpul torturii,
când îi cântă numele,
când îi şoptesc numele cu recunoştinţă în timp ce le devorează păsărica.
- Îmi eşti de mare ajutor. - Ca întotdeauna.
- Eram sarcastică. - Mi-a scăpat asta.
Anulează conferinţa.
Ţărani, negustori
şi boieri din toate zonele Rusiei s-au adunat laolaltă.
Nu le pot întoarce spatele
doar pentru că un posibil fiasco m-ar putea ruina.
Eşti împărăteasă!
Spui aşa: "M-am răzgândit. Mergem la vânat castori."
Eşti cel mai groaznic lider.
Spune omul care n-a savurat bucuria şi tovărăşia vânătorii de castori.
O să fie bine.
- Mă bucur că nu te-am omorât. - Sentimentul e reciproc.
Chiar sunt entuziasmată. E cea mai bună zi a domniei mele!
Eşti nebună!
Dar am stabilit că ăsta-i un lucru bun.
"Nakaz: Idei şi gânduri pentru crearea unui nou cod civil"
"şi conducerea noii Rusii".
- Ce titlu aparte! - De acord!
- Eram sarcastic. - Nu mi-am dat seama.
Ce e?
O listă cu lucruri pe care voiam să le fac în timpul domniei.
Le poţi adăuga pe lista ta.
"O maimuţă în fiecare sat".
"Redenumirea zmeurei, petreurei."
"Ar trebui să facem carpaccio din toate animalele,"
"iar cel mai bun ar trebui să devină mâncare naţională."
Câtă viziune!
De ce nu vă prind niciodată făcând un copil?
- Începe să mă enerveze asta. - Eşti gata pentru marea zi?
- Doamne! - Eşti bine?
Am revenit în vechile apartamente ale lui Petru cel Mare.
- E... - Noua noastră casă.
Vom sărbători diseară.
M-au năpădit amintirile. M-a penetrat lângă peretele ăla.
Pe covorul ăsta, în patru labe.
Aţi înlocuit patul! E o idee bună, la ce am făcut în cel vechi.
Iar aici m-a ţinut pe faţa lui, vărându-şi limba...
- Ai... - Orgasm?
Hiperventilez.
ECATERINA
O POVESTE ADEVĂRATĂ, PE ALOCURI
VOI, POPORUL
Arată mai bine.
Viermii, intersecţia minunată a naturii cu ştiinţa.
Şi sunt gustoşi pe pâine prăjită, cu foie gras.
Mi-a paralizat braţul drept după ce am băut soluţia pe care mi-ai dat-o.
Fir-ar!
Trebuie să le etichetez. Am greşit soluţia. Îmi pare rău.
- O să-ţi revii. - Când?
Corpul uman e un mister, nu-ţi pot da un termen.
Dar îmi poţi da o substanţă care mă paralizează.
Medicina este artă, nu ştiinţă.
- Dar îi tot spui ştiinţă. - Ce mama dracului urmăreşte?
Au venit ţărani. Ţărani!
Nu ţi se pare îmbucurător
c-o să vină reprezentanţi din toate clasele, toate zonele?
- Pe mine mă bucură asta. - Pe mine, nu.
Este nebunie curată
fiindcă schimbarea nu e niciodată benefică pentru nobilime.
Isuse Hristoase!
A venit Simitz! E în curte.
Ce?
Egalitatea între cetăţeni înseamnă că toţi au de respectat aceleaşi legi.
Ţăranilor! Bun-venit în viitor!
Sper c-aţi savurat lectura din "Nakaz".
Mă bucur mult că v-aţi adunat aici din toate colţurile ţării,
pentru ca ţăranii să pună umărul la crearea noii Rusii.
Faceţi-vă auziţi pentru prima dată
şi nu vă abţineţi câtuşi de puţin!
Ne aşteaptă o zi minunată! Ne vedem înăuntru.
- Cine era tipa? - Nu ştiu.
- Or să ne omoare, nu? - Dacă ne supunem, nu.
E posibil s-o facă de distracţie.
Măcar am văzut palatul.
- E o zi mare, Majestate. - Într-adevăr, Patri.
Să mă adresez ţăranilor? Să le spun că Domnul e de partea ta?
Le-am vorbit. I-am sfătuit să îşi exprime liber toate gândurile.
- Vreau să le aud adevăratele păreri. - O strategie interesantă.
Apropo de strategie, azi contează cel mai mult victoria, nu abordarea.
- Am înţeles. - Ceva simplu.
Când terminăm, peste câteva luni,
se vor întoarce în regiunile lor simţind că sunt importanţi,
că au pus umărul la crearea noii ţări. Aşa are loc schimbarea.
Ai trei sfârcuri.
Sânge nobil. E mai subţire la vârf.
- Eu am şase degete la un picior. - Fantastic!
Soţia ta scrie istorie azi!
- Nebunie! - Curată!
- Mă bucur că vezi asta. - Fireşte. Să ascultăm norodul?
- Nebunie! - Este.
- Voi aşa aţi făcut, nu? - Da.
Rămân în istorie drept omul care a pierdut Suedia.
Tu eşti omul care a pierdut Rusia în faţa femeii care a distrus Rusia.
E doar o părere. Nu te aprinde.
Ce ai mai făcut? Domnia noastră a fost scurtă.
Am interzis bărbile. Dar ea a anulat legea.
Construiam un uriaş clopot de biserică, cel mai mare din Europa,
dar nu l-am terminat.
La cât de puţine am făcut, poate că n-o să fim nici note de subsol.
Hugo, termină cu asta! Am alte interese.
Soţia mea, copilul nostru, caii ăştia care nu se călăresc.
Grigor, unde dracu' ai fost? Ţi-am trimis un mesaj.
- Hugo ţi-a luat locul. - Pentru regi de nădejde!
- S-au călărit? - Nu. E foarte descurajator.
Vreau să creez un supercal european, propria mea rasă.
E ciudat să revin în apartamentele lui Petru cel Mare.
Părea cel mai bun spaţiu. Plus că aici stă împăratul, de regulă.
Eu nu mi-am dorit asta. Dar eu şi Ecaterina avem nevoie de spaţiu.
Îi simt prezenţa aici.
Vocea lui puternică făcea omul să tremure de râs şi de teamă.
Noi ne ascundeam în colţ.
Grigor, termină! Ascultă la mine!
Noi, regii, nu vrem să discutăm despre taţi.
Ne doare stomacul şi ne mănâncă ochii.
E adevărat. Armăsarul ăsta prăpădit! Nici măcar n-are erecţie.
Avem muzică lentă, lumânări.
Credeam c-o să aprecieze intimitatea dinăuntru, dar nu i-a ajutat.
Unul dintre voi ar trebui să-l întărească.
- Cum? - Cu mâna fermă şi privirea blajină.
Aş face-o, dar am mâini mici şi circulaţie proastă.
Grigor, tu eşti omul potrivit.
Să-i provoc erecţie calului?
Grigor! Grigor! Grigor!
- Grigor! Grigor! - A venit nenorocitul de Simitz!
- Ce? - La curte.
Crede c-ai murit. În provincie, multă lume te crede mort.
Nu sunt mort.
Cine-i Simitz?
E o poveste lungă, ştiută doar de vechii lui prieteni.
A venit ziua cea mare. Promisiunea a fost respectată. Mă înclin.
Miroşi minunat, de parcă te-ai fi tăvălit prin iarbă proaspăt tăiată
şi te-ai fi frecat cu jumătate de piersică.
Mulţumesc, Voltaire. N-am făcut lucrurile astea.
Păcat.
- Orlo ar fi fost mândru. - Mulţumesc.
- M-am tot gândit la el astăzi. - Ar fi savurat ziua asta.
A crezut multă vreme în tine, până a încetat s-o facă.
Am venit să-ţi urez succes.
Mulţumesc.
Cu acest club literar imens, zadarnic, ce reprezintă un moft.
Eşti în elementul tău.
Deci nu mai încerci să te revanşezi.
Într-adevăr, Majestate.
Fiindcă eu am dreptate pe linie, iar tu eşti o jigodie pe linie.
Cred că sunt aproape gata.
Ce mult mă bucură imaginea asta!
Boieri, negustori şi ţărani sub acelaşi acoperiş.
Bine aţi venit la Nakaz!
Avem sarcina istorică şi distractivă de a reconstrui Rusia.
Deschideţi-vă inimile şi gurile şi spuneţi ce aveţi de zis!
- Ţăranii se uită în ochii noştri! - Smolni, ia loc!
Cum să începem această zi incredibilă?
Cu vitejie!
- Vai de mine! - Bine spus.
Cărora dintre voi le-a fost ucis un om drag?
Aţi simţit suferinţa pierderii?
Sau suferinţa comiterii unei crime?
Cine simte că sufletul i-a fost corupt de suferinţa provocată altuia?
Astăzi vom scoate omorul în afara legii.
Ce mama dracu'?
Îţi sunt alături, ca întotdeauna.
O să-i scot ochii jigodiei şi-o să-i ţin pe birou o săptămână!
Fantastic! Îţi sunt alături, dar aş vrea să ştiu mai multe.
S-a dus la conferinţă.
Am înţeles.
- Ce faci? - La dracu'!
Nu-i pot strica evenimentul Ecaterinei.
- I-ai întrerupe preţ de un minut. - Corect, dar nu vreau să risc.
Probabil că nu-i o idee bună
să vărs sânge când ea răspândeşte cuvinte alese.
Mai târziu...
- Eşti un soţ bun. - Îmi dau silinţa.
- Dar o să-l omori, nu? - Fireşte că da, Arkady.
Ce întrebare ciudată!
Majestate, cu tot respectul, despre ce dracu' vorbeşti?
Negustorii se întreabă acelaşi lucru. Despre ce dracu' vorbeşti?
Dă dovadă de puţin respect, vânzătoareo!
Velementov...
Ameninţarea cu omorul stă la baza contractelor.
Legea îi va lua locul. Sancţiuni, tortură, întemniţare.
Şi apoi scapă?
Pe scurt, orice jigodie poate încălca o înţelegere.
Ne-a servit un platou de vrăjeală.
Împărăteasa e însetată de putere. De asta s-a îmbrăcat...
E o propunere interesantă, care merită discutată.
- Într-adevăr. - Dar tre' să ţinem cont de costuri.
N-o să ştim cât ne costă decât după ce scăpăm de năpastă.
Am o întrebare. Să presupunem
că înjunghii un om de cinci ori în spate, dar el nu moare,
scap basma curată, nu?
Igor a băgat cândva şapte cârtiţe într-un sac
şi le-a dus pe câmp, unde s-au jucat în neştire.
Dintr-odată, lipsa de încredere le-a dezbinat.
Dimineaţă, şase erau moarte,
iar una părea şocată, tristă de ceea ce făcuse.
Ăştia suntem noi.
Ce poveste ciudată!
Omorul a devenit un răspuns facil
la întrebările la care nu ştim să răspundem în altă manieră.
Asta ne va obliga să ne punem întrebări,
iar satisfacţia va fi imensă când vom găsi acele răspunsuri.
Ideea este următoarea, nu mai fiţi animale. E simplu.
Ţăranul ăla s-a uitat iar la mine!
Smolni, stai naibii jos dacă nu vrei să te găuresc!
Pentru un ţăran? Serios, Velementov?
- Uită-te bine în oglindă! - Cine mai sesizează ironia?
Ţăranilor, vreau să vă aud părerea.
E clar că ţăranii au de câştigat.
E un atac la drepturile boierilor, fiindcă noi avem dreptul să omorâm.
- Ştim ce vor spune! - Raskolvi, ia loc!
Scuze, dar credeam c-am venit aici ca să ne facem auziţi.
- Sunt pierdută. - Ţăranilor, vă rog, vorbiţi!
Nouă...
- Nouă... - Poţi vorbi.
- Cântăreşte-ţi bine cuvintele. - I-am dat eu voie să vorbească.
Mulţumesc.
- Nouă ne place să omorâm. - Bravo, ţărane!
Corect. Credem că actuala situaţie este potrivită.
Vă place ca boierii să vă poată omorî fără să plătească?
- Da, aşa cum vrea Domnul. - El spune "să nu ucizi".
- Tu nu crezi în Dumnezeu. - Asta nu înseamnă că n-are dreptate.
- Tu ne poţi ucide? - Eu?
- Eu nu sunt... - Statul?
Normal că punem.
Nu se pune problema. Dacă avem chef, vă omorâm pe toţi.
- Dar n-o s-o facem. - Liniştiţi-vă dracului!
Statul poate ucide?
- Da. Statul îşi rezervă dreptul... - E aberant!
Statul nu trebuie să ia decizii pentru noi.
- Libertate, nu tiranie! - Nu sunt un tiran!
E o figură de stil, Majestate.
Sunt de acord cu tine. Dar m-a luat valul.
Putem vota?
Vot!
Vot! Vot! Vot!
Trebuie să ne susţinem împărăteasa!
Trebuie s-o sprijinim, fiindcă Dumnezeu ne-a trimis-o
ca să transforme nişte animale în creaturi bipede...
Doamne!
E clar că trebuie să facem o pauză. Cheamă-l pe Vinodel!
Bravo!
A fost mult mai bine decât speram.
Când simt nevoia de a ucide şi n-o pot satisface,
mă ia o durere de cap de care doar apa rece mă scapă.
Sângele tău îngheaţă cât el e în viaţă.
Excelent, Arkady.
Trebuie să mănânc ceva în sânge.
Zi-i bucătarului să frigă puţin un fazan. Îl vreau aproape crud.
Aş vrea să aflu povestea.
Ar trebui să încerci să-i provoci erecţie calului, Hugo!
Nu mai urla!
Hai, ia-mă în braţe!
- Nu vreau. - N-o să te îmbrăţişeze.
Haide!
O să-l omori în curând
şi o să se aşterne liniştea în inima ta mare.
Exact. Ai dreptate, Hugo.
E o zi bună. S-a întors şi-l pot omorî.
- Paharul e pe jumătate plin. - Cu sângele lui.
Fantastic!
De ce fac asta?
- Excelent! - Bun!
Hai să i-o întărim calului! Aduceţi-mi o mănuşă!
Grigor! Grigor!
A fost cât pe ce să se ducă totul naibii.
Erai pe marginea prăpastiei.
M-a salvat tocmai Georgina.
Fără omoruri? Ai început ca din tun.
Ai atacat cel mai iubit sport al nostru.
A trebuit să fiu curajoasă.
- Tipic ţie. - Exact.
Trebuie să câştig prima dezbatere. Ne putem reveni?
Sau să-i invit la vânat castori?
- Ne-ar permite să ne adunăm. - Ar părea că predăm armele.
Nu pot crede că ţăranii se opun.
- La dracu'! - Ei şi aproape toată lumea.
Ţăranii nu i-au trădat niciodată pe boieri fără să moară.
Vor ţine capul plecat dacă nu scapă de frică.
Poate te pot ajuta cu asta.
Vreau să fie deschişi, Patri. De asta i-am chemat.
Şi vrem să câştigăm.
Şi asta. De asta vă am pe voi.
Acţionează şi fii persuasiv!
Ce te-a apucat?
Sunt beat.
- Scuze. - Tu eşti mereu beat.
Nu, alta-i explicaţia.
Tuşesc în fiecare zi cu sânge. Cine ştie cât a mai rămas în mine...
Mult, probabil.
Ar fi o autopsie pe cinste!
Ar trebui să participi la ea.
- Dar nu te îmbrăca în alb. - Ai vorbit cu Vinodel?
Ştiu ce este, ştiu ce înseamnă.
Nu.
N-o să permit asta.
Atunci, supune asta la vot.
Mi-am făcut mulţi duşmani, votul nu m-ar ajuta.
Ar trebui să iei o pauză ca să te odihneşti.
E o idee proastă. Mi-au mai rămas doar îndatoririle astea.
Te rog.
M-aş pune în genunchi, dar nu m-aş mai ridica.
Bine, dar...
- Miroşi a vanilie. - Nu strica totul.
Iar sânii tăi sunt ca nişte mere ferme, translucide.
Nenorocitule!
- Bea mai puţin. - O să mă adun.
- Promit. - Mergi la Vinodel!
Ecaterina!
Rămâne între noi.
Scumpo?
Am găsit asta pe hol.
Nenorociţii!
Şi s-au şters la fund cu mai multe pagini.
Poate că n-am fost inspirată să interzic omorul.
Ai interzis omorul?
Aveam nevoie de o propunere curajoasă, pe măsura ambiţiei mele,
a capacităţii noastre de a ne reinventa.
Ai acţionat tipic ţie.
Mersi c-ai zis-o ca pe un compliment.
Este. Poţi să recurgi mereu la lista mea.
Eşti drăguţ. Voi trece peste asta.
Trebuie să transform ideile mele în oţel şi voinţă.
Voi câştiga. Sunt eu. Voi reuşi.
O mică problemă. Trebuie să omor pe cineva.
- Ce? - Am jurat că-l omor acum mulţi ani.
Laşul a dispărut, dar s-a întors acum.
Încerc să interzic omorul.
Scuze că tre' să fac asta acum, dar jigodia e moartă.
Dacă intenţionezi să mă bombardezi cu argumente
în loc să-l susţii pe soţul tău la nevoie, abţine-te.
Nu m-ai ascultat? Îmi risc regula pentru o idee!
- Una prostească. - Una frumoasă.
- N-o să-l omori. - O s-o fac!
Fără omoruri? Atunci, cum ne rezolvăm neînţelegerile?
Am numeroase variante.
Întemniţare, tortură, confiscarea pământurilor.
- Multe soluţii! - Par anoste.
Dacă ai fi fost o soţie curioasă,
interesată de viaţa emoţională a soţului ei,
m-ai fi întrebat "de ce, scumpule?".
Nu-mi pasă de ce.
Îmi punea piedică.
- Ce? - Îmi punea piedică în faţa tatei.
Erau prieteni buni. Când eu şi Grigor veneam să-l văd pe tata,
când ne îndreptam spre el, el ne punea piedică.
Îţi punea piedică? Îţi baţi joc de mine?
Clar, decapitează-l imediat!
O femeie din salon, cu respiraţie neplăcută, a suflat spre mine.
- Ar trebui s-o omor. - I-ar trebui nişte dropsuri cu mentă.
- Dar fiecare cu limitele lui. - Simt că-mi explodează capul.
După ce ne punea piedică...
N-ai terminat tragica poveste? Stai să mă aşez!
Tata râdea, iar Simitz spunea: "Cred c-o să-i regulez."
Apoi sărea pe noi, ne ţinea nemişcaţi şi se făcea că ne-o trage.
Ne dădea cu capul de duşumea şi se freca de noi.
Cât el ne chinuia, tata râdea de mama focului.
Ce?
Iar uneori ejacula.
Iisuse!
Nu l-am putut pedepsi, fiindcă tata...
Îl prefera pe el.
- Aveam 12 ani. - Petru...
După ce a murit tata, primul meu gând a fost...
"Tati nu mai e, nu ştiu cum să trăiesc fără el."
Apoi m-am gândit: "Îl prind pe Simitz, îi tai mâinile şi scula,"
"îi scot ochii, îi fac pe grătar,"
"îi fac faţa terci, îi jupoi pieptul şi-l dau cu sare pe răni."
E posibil să fi greşit ordinea.
- Scumpule... - Trebuie să-l omor.
- Crezi că te va scăpa de durere? - Clar.
Când te-am omorât, sau credeam că te-am omorât, durerea a rămas.
Dar mă iubeai mai mult decât mă urai.
Nu te las să faci asta.
Ţi-e teamă c-o să te fac de râs.
Unui lider bun nu-i pasă de gândurile supuşilor lui,
pune preţ doar pe ce are în suflet.
Au sosit oaspeţii.
Mersi, Lev. Numai puţin.
Nu uita, contează numai prezentul.
În prezent, ne udăm gâtlejul şi privim cum se regulează caii.
Vin şi eu imediat.
Mă doare mâna în ultimul hal. E un cal foarte încăpăţânat, impotent.
Bună! N-o să-ţi vină să crezi...
- Încetează! - Ce?
Nu-mi spune nimic.
O să ne prefacem că nu există nimic în afara noastră.
Mergem pe malul lacului.
Înotăm goi la lumina Lunii, facem dragoste la lumina Lunii
şi ne ospătăm în lumina Lunii.
Nu neapărat în ordinea asta. Dacă ţi-e foame, o schimbăm.
Nenorocitul de Hugo! Tipul ăla e toxic. Ştiu asta!
Iar el ştie că ştiu asta!
Îl cunosc şi-l iubesc pe Petru...
Dă-l dracu' pe Petru! Şi pe ea. Cum rămâne cu noi?
- Tre' să trăim la cheremul lor? - E o întrebare retorică?
Există vreo şansă să-i dăm uitării în seara asta?
Trebuie să-i fiu alături lui Petru.
Nu trebuie s-o faci. Nici ea. Nimeni n-are nevoie de asta.
- Eu am. - V-aş asculta toată noaptea.
Ce doreşti?
Eu şi soţul meu suntem invitaţi la petrecerea lui Petru şi a Ecaterinei.
Nimeni nu crede c-o iubeşti pe Ecaterina, Georgina.
Cred că păsărica ei e tare acră, Grigor.
Te avertizez c-o să-ţi ard una în faţă.
Marial! George, gura!
Grigor, plecăm?
Ce situaţie tensionată!
Dar ştim pe cine o să aleagă. Nu pe noi.
Pleacă!
- Te iubesc. - Te urăsc!
Vin după ce-l spulber pe Hugo de faţă cu Petru.
Şi în funcţie de ce vrea să facă Petru cu Simitz...
Poate vrei şi cremă de zahăr ars şi George are nevoie să fie frecată.
Chiar am nevoie de un frecuş.
Te iubesc.
- Pa. - Grigor!
Simitz.
Omorâţi-l pe nenorocit!
S-a făcut.
Salutare! Ai venit! Excelent!
Majestate, i-am greşit soţului tău,
dar cei trei ani petrecuţi în deşert m-au ajutat să mă schimb.
Merit să mor. Dar, după discursul tău de azi,
ştiu că se va naşte o nouă Rusie.
Eu şi ceilalţi opt boieri din regiunea Vladivostok
suntem de partea ta.
- Soţul meu vrea să te omoare. - Nu-i permite asta.
- N-ar da bine, nu? - Evident c-ar fi o bulină neagră.
Chiar şi aşa, îi înţeleg poziţia.
Trebuie să-i satisfacem furia.
Sunt la cheremul tău.
Mă bucur c-ai înţeles asta. Să mergem!
- Doar nu mă duci la el... - Ba da.
- E o idee foarte proastă. - Nu sunt de acord.
Nu uita că eşti la cheremul meu.
Vrei ceva de băut? Pari să ai nevoie de alcool.
Sunt prea agitat. Trebuie să-l omor pe ticălos.
Petru, fiu al lui Petru cel Mare, te implor să mă ierţi!
Aduceţi-mi un cuţit pentru unt! Vreau să sufere!
- Un cuţit! - Ştiu că te-am rănit.
Îmi pare nespus de rău. O să mă poţi ierta?
- Nu! - Omoară-mă, dacă trebuie.
Te omor. Da, trebuie. Îmi iau singur un cuţit!
- Sunteţi groaznici! - Împărăteasă!
- Petru! - Ecaterina, dă-te din calea mea!
Lasă de la tine. N-o să scapi de durere astfel.
Ce-ar fi să-l omor ca să ne lămurim?
Dacă nu scap de ea, ai avut dreptate. Dacă scap, eu am avut dreptate.
Un adevărat experiment al trăirilor.
- Ştiinţă! - Boieri ai curţii!
Sângele acestui om e pe cale să fie vărsat,
iar soţul meu îşi va corupe sufletul, ne va mânji sufletele.
Tăceţi naibii!
Cu toţii veţi înţelege că suntem cu toţii singuri,
că stăm la cheremul suferinţei şi nebuniei semenilor,
că aţi putea muri oricând,
că viaţa noastră nu are nicio valoare.
Eu încerc să uit această Rusie pentru noi toţi.
E rândul tău, bărbate.
Mi-ai distrus distracţia.
Îmi pare nespus de rău.
Aşa-ţi făceam tatăl să râdă. Eram mereu îngrozit.
Gura!
Te implor.
Pentru noi.
În cinstea Ecaterinei cea Mare!
În cinstea lui Petru al III-lea!
Stai departe de mine!
- Mulţumesc din suflet. - Ai face bine să dispari repede.
Am nevoie de ceva de băut. Grigor, unde eşti?
Cocktail cu şampanie, un păhărel de vodcă,
iar apoi ai o cremă de mentă, creaţie proprie.
Unde dracu' e Grigor?
Servitorii naibii! Nu-ţi sunt niciodată alături la nevoie!
- Cocktailul e deosebit, nu? - Da.
Mi-ai atras atenţia.
Ai fost tăcut, liniştit, dar impozant.
- Îmi place să ascult. - Şi mie.
Eşti un om foarte bogat, foarte ocupat,
dar ai ales să stai două luni aici.
Sunt patriot.
Ce ciudat e că te iau fiorii când cineva spune asta.
Deservesc Rusia.
Ea este Rusia.
Se pare că vrea să ne asculte.
Într-adevăr! Vrea să vă audă ascultând-o, ca apoi s-o elogiaţi.
A început un nou capitol.
Vom avea un cuvânt de spus în Rusia, în sfârşit.
Fără omoruri? Nebunie curată!
Ai mâna amorţită?
Da, puţin.
Ţi-am otrăvit ceaiul,
ceea ce explică amorţeala mâinii, ameţeala, durerea din piept.
E o esenţă de flori galbene. De o miroşi, leşini.
De o bei, îţi mor rinichii şi tu-i urmezi în scurt timp.
Fără omoruri. Ce părere ai de asta?
- Sunt un simplu om. - Care-i are la mâna lui pe negustori.
Dacă te muşcă, o să fii bine peste jumătate de oră.
Un şarpe?
Natura.
Ne oferă întrebările şi răspunsurile sub o formă minunat de haotică.
O să vomiţi la scurt timp. Încearcă să răspunzi înainte să leşini.
Dă-mi de veste când te-ai hotărât.
Da, bine, ai cuvântul meu!
E ştiut faptul că negustorii nu se ţin mereu de cuvânt.
- N-aş vrea să se mai întâmple asta. - Nici eu.
Şarpele meu te muşcă doar o dată. Ştii cum e familia lui Petru cel Mare.
- Nu oferim omului a doua şansă. - Am înţeles perfect.
O mare uşurare!
Hai să te salvăm! De coapsă sau de axilă?
- Vrei să ne dezbrăcăm? - Să vă dezbrăcaţi?
Ca să ne omori fără să distrugi hainele.
Împărăteasa nu doreşte să vă omoare. Sunteţi cruţaţi.
Uşurarea v-a inundat chipul.
Cu toate astea, v-aţi opus legii anti-omor a împărătesei.
- De ce? - Credem că-i vrăjitoare.
Are nasul mic şi pielea prea albă.
Are o aluniţă pe gât, o gaură prin care intră diavolul.
A fost trimisă să ne pună la încercare, ca să ne facă să păcătuim!
E un vicleşug.
Dacă spuneam "fără omoruri", boierii ne-ar fi omorât.
- Ea schimbă Rusia. - Nu a fost aleasă de Dumnezeu.
Deci v-aţi amintit de El? De Dumnezeu?
La cum v-aţi comportat,
aş fi crezut că vă închinaţi la boieri.
N-o să ne elibereze, corect?
O să aparţinem lor, chiar dacă n-o să ne poată omorî.
Când ştii c-o să fii omorât, ştii că scapi la un moment dat.
O perspectivă optimistă.
Daţi-mi voie să combat această teamă
cu care v-aţi contaminat.
Suferinţă veşnică.
Ştiţi ce înseamnă?
Dacă tot suntem aici, vă fac o scurtă recapitulare.
Dacă nu-mi respectaţi dorinţele pe tema asta,
dacă vă împotriviţi împărătesei,
pe care Domnul a ţinut-o la putere de când a urcat pe tron,
veţi ajunge în focurile iadului.
Valuri albe de foc nimicitor se vor izbi de trupul vostru,
intrându-vă în plămâni, ca să fierbeţi de vii.
Lăcustele vă vor intra în toate orificiile,
pătrunzându-vă în creier, zgâriindu-vă spatele ochilor.
N-o să existe nici sfârşit, nici început.
Veţi suferi şi atât.
Tendonul lui Ahile vă va fi tăiat
şi un vătrai fierbinte vă va fi băgat în fund
în fiecare oră, la fix, până când...
Staţi aşa! Nu există un termen limită.
N-o să termine niciodată.
Nu există timp în iad.
E posibil să mă înşel.
Poate că unii dintre voi veţi scăpa de vătrai,
dar e bine să fiţi pregătiţi pentru orice.
Sau puteţi face cum vă cere El
şi-i puteţi lua partea împărătesei,
care respectă voia Domnului pentru binele Rusiei.
Voi alegeţi.
Orice aţi alege,
El va afla,
fiindcă El le ştie pe toate.
- Eşti chipeş. - Termină!
Eu?
- Eşti splendidă. - Eram sigură.
Încă mi-o mai poţi trage. Ar trebui s-o faci.
- Suntem căsătoriţi. - O iubesc pe Marial.
Făceam sex cu tine când mă regula Petru.
Deseori, în faţa mea.
Exact. Voiam să simţi că eram în aceeaşi echipă.
- Bărbate. - Vrăjitoareo!
Mulţumesc.
Uneori, căsnicia e grea. Dar, când dansăm...
- E simplă. - Într-adevăr.
Nu te simţi mai bine fără sânge pe mâini, fără sufletul încărcat?
Sincer să fiu, sunt liniştit.
- Deocamdată... - Sunt fericit.
Exact.
Majestate, voiam să-ţi spun ceva.
Am văzut că dăduseşi de necaz, că aveai nevoie de o scăpare.
Curajul tău mi-a dat putere.
- Te-ai prefăcut? - Mi s-a părut c-am fost convingătoare.
- Eşti o mincinoasă pricepută. - Mulţumesc.
Nu e nevoie să te încrezi în mine.
În timp, vei vedea că-ţi sunt alături, de dragul Rusiei.
Voi şti că am făcut un pui de bine. Atât vreau.
Bine.
- Rege! - Rege!
Drăcia dracului!
- Ce e? - Am nevoie de o favoare.
Desigur.
Ne-am ajutat în momente delicate.
Am nevoie de un medicament de la Vinodel. Nu pentru mine.
Pentru cine?
Poate v-ar fi bine să vă întâlniţi.
Nu înţeleg. Nu l-ai omorât?
- N-ai fost de faţă. - Corect. Ai lipsit.
Situaţia e foarte complicată cu Simitz.
Ştiu, dar am ales să fiu un soţ bun şi să nu-l ucid.
Soţie fericită, viaţă liniştită!
Ce cauţi în discuţia asta, eunuc blond şi făr' de coroană ce eşti?
Ador căldura cu care am fost primit aici.
Fiindcă regii trag la regi, ţărancă dată cu prea mult ruj.
Petru, tot o să-l omorâm?
Nu ştiu. Poate că are dreptate şi nu contează.
Sângele vărsat acum nu şterge trecutul cu buretele.
- Ba-l şterge! - De acord. Tre' să te răzbuni.
Ne putem concentra asupra cailor?
Am nevoie să-i întăreşti scula calului, ca să reguleze iapa,
ca să-i ofer fiului meu un supercal. Dar nimeni nu mă ajută!
Mă pot holba eu la ea. De regulă, are efect.
Rezolv eu, Petru. Ai încredere în mine.
Am nevoie de tot afrodiziacul nostru, pentru cal.
- Tu cum o să mai ai erecţie? - Miza e foarte mare.
- Avem sau nu un plan? - Avem.
Cum o să mă mai satisfaci?
O să reuşesc, promit, când sunt relaxat.
Apropierea de Petru îmi va provoca erecţie. Crede-mă!
- Am simţit o aromă plăcută. - E de la tine. Pare grav.
O mică infecţie. O să-mi revin. Pugacev e foarte rezistent.
Eu sunt Marial.
O să fure doctorii pentru spatele tău, ca să mai pot sta eu deasupra.
Ar fi plăcut. Pentru intimitate.
Te-a înjunghiat! Chiar mă întrebam ce ai păţit.
Eşti singura. Ceva de băut?
Vrei să vii mâine cu mine la o adunare?
Nu, mersi. Probabil c-or să mă omoare dacă mă văd.
- Jigodiile! - Sunt jigodii.
El e un monstru. La fel ca ea.
- Bei? - N-am niciun plan.
- Ai mare grijă cu Hugo. - Am.
Ce-i cu numărul "o ador pe Ecaterina"?
Nu e un număr. Chiar cred în ceea ce încearcă să facă.
Ca femeie, va schimba totul pentru noi.
Fir-ar! Eşti talentată!
Dacă nu te-aş fi cunoscut, nu mi-aş fi dat seama că minţi.
- Petru trebuie să-l omoare pe Simitz. - Ştiu.
- N-o să poată trăi cu asta. - Ştiu.
Trebuie să-l ajutăm.
De acord. Nu crezi c-ar trebui să ne regulăm?
Nu.
Ce rău eşti! Sunt şi mai atrasă de tine.
Nu poţi dormi?
- Nu pot dormi. - Nici eu.
Poate că-i un semn c-ar trebui să ne regulăm. Nu că ne-ar trebui.
La cât suntem de pricepuţi, le-am da lecţii altora.
Amuzant. Şi adevărat. Dar n-o putem face.
De ce nu?
Acum e mereu prezentă. În oasele mele, în sângele meu.
M-aş simţi ciudat.
Poţi fi două lucruri simultan.
Mi-o poţi trage chiar dacă o iubeşti, iar eu o să-i rămân loială.
- Nu-i greu. - Un conflict intern atârnă greu.
Când te văd în rochia aia, îmi aduc aminte când ţi-am tras-o atât de tare,
încât ţi-a căzut un cercel.
- Am o mică durere în piept. - Atunci, intră în mine.
Nu trebuie să afle nimeni.
Nu vreau asta deloc.
Lua-m-ar dracu'!
Tot ceea ce a fost al meu aparţine acum alteia.
Ştiu cum e.
Deşi rămâi fata pentru care am urcat într-un copac.
Rămâi băiatul pentru care am lovit un câine.
I-am dat un pumn din cel mai bun remediu suedez pentru sculită.
- Sculită? - O să vezi!
Haide!
- Grigor, cred că Hugo i-a pregătit. - Aşa am făcut.
Grigor, vrei să ne iroseşti timpul cu ceva anume?
Du-te dracu'!
Un fel trist de a spune "nu pot contribui cu nimic".
L-am văzut pe Simitz aseară.
Mi-a rânjit când m-a văzut.
- Ce a făcut? - A rânjit.
Şi a scos un sunet.
Ce a făcut?
O face!
Trebuie să facem asta. Avem deja un plan.
Ia te uită!
- Nu-mi mai pot băga capul în apă. - Petru, o călăreşte!
Asta-i cert.
Şi a terminat!
Uimitor! Bravo, Hugo! Haide, Grigor!
- Unde mergem? - E o treabă pentru ruşi.
Mersi. Acum te poţi căra, Hugo.
Urăsc locul ăsta!
La dracu'!
Bună! Ce părere ai?
Convinge-te singură!
Bună dimineaţa! O zi frumoasă!
Acum se tem de tine, nu de boieri?
De furia Domnului.
Moartea de mâna boierilor păleşte în faţa suferinţei veşnice.
Deci nu vor vorbi deschis, fiindcă i-ai îngrozit.
Negustorii sunt de partea ta.
- Ce ai făcut? - Detalii...
Important e că acum au o nouă idee în sânge.
Bun. Nu insist.
Dar mă tem că nimeni nu crede nimic.
Dar sigur sunt anti-omor.
- Am văzut asta în ochii lor. - I-am păcălit.
Vrei să spui "bravo, mulţumesc din suflet"?
- Eu asta am auzit. - Amuzant.
Nu ştim cum stăm cu boierii. Ei reprezintă două treimi.
- Ce părere ai? - N-am păreri.
Prefer să ştiu. Ştiu că nu ştim nimic.
Deci e riscant să supunem la vot.
Vânătoare de castori?
De mă impun şi-l găsim pe soţul meu decapitându-l pe Simitz...
- Ar fi o victorie sau o glumă? - Crezi c-o s-o facă?
Nu, dar totul e riscant.
Aşadar?
Ce-mi place când eşti enigmatică! Avem un plus de dramatism!
Ce discuţie palpitantă am purtat ieri!
Dar e timpul să trecem la prima problemă pe care vreau s-o rezolv.
Fără omoruri, nu?
Avem multe de spus.
Trecem mai departe. Acea discuţie a fost încălzirea.
Vom dezbate problema mai încolo, după ce analizez bine toate părerile.
Prima proclamaţie de la Nakaz pe care o vom supune votului,
un moment entuziasmant pentru noi toţi.
Ordon ca toate satele din Rusia,
oricât ar fi de mici sau de mari, de bogate sau de sărace,
să aibă propria maimuţă!
- Da! - Adorabil!
Haideţi să votăm!
- Merge. - Gâtul sau inima?
Mereu mi-am imaginat că-l înjunghii în ochi.
Frumos! Vezi frica de aproape.
Exact.
Dar...
- Şi dacă nu l-aş omorî? - N-ar avea nicio noimă.
Îl legăm de un copac, îl torturăm,
lăsăm animalele să îşi facă de cap cu el.
Timp de o lună, revenim în fiecare după-amiază, îi facem rău şi plecăm.
- Am pierde mult timp. - Aşa e.
N-o să afle. Ne asigurăm noi de asta. Toate căsniciile includ secrete.
- Şi a ta? - Nu.
Chiar nu. Era bine să fi avut.
Salut!
Dacă dispar, soţia ta o să ştie c-a fost mâna ta.
Acum nu mai trebuie să minţi.
Eşti un prieten bun.
Dar...
Nu doar pe voi v-a torturat pe atunci.
- E plăcută liniştea de după, nu? - E cea mai bună parte.
- Sentimentul de linişte e... - Sublim.
- Felicitări! - Marial, scuteşte-mă.
Maimuţele mănâncă şobolani ca pe banane,
aşa că-i un pas către visul pentru care ne-am riscat viaţa,
pentru care am plănuit să-ţi detronăm soţul.
Te rog să pleci.
Vreau să-ţi spun ceva.
Sau preferi să nu spun adevărul de îndată ce îl aflu?
Nu putem vorbi liber la curte?
Vorbeşte dacă eşti încrezătoare că merită să te ascult.
Simitz n-a participat azi. Ai observat?
Ar trebui să mergi acolo. A fost o zi complicată.
Sunt sigură că soţul tău fidel ţi-a pregătit o baie...
De sânge. M-aş amuza dacă n-aş fi mereu cu un pas înainte.
- Ce zi! - Într-adevăr.
Ai câştigat.
Să zicem.
Toate satele vor avea o maimuţă. Asta da victorie.
L-ai omorât.
Grigor l-a împuşcat.
Iar tu?
Ai nevoie de somn.
Traducerea şi adaptarea ALEX HANGANU