Marial!
- Ne gondolj rá! - Nem gondolok.
- Kurva Katalin! - Látod? Tudtam!
- Ráadásul a szalonban csináljuk. - Igen.
Nem tudjátok, van tej?
- A rohadt életbe! - Bocsánat!
Georgie ott van a lakrészünkben, Makszim pedig...
Rossz érzés a gyerek előtt csinálni.
Minden rendben lesz.
Igen, persze.
- Te meg merre jártál? - Fogd be, és aludj, Makszim!
NAGY KATALIN - A KEZDETEK 3. ÉVAD 2. RÉSZ
VÁLASSZ FEGYVERT!
- Min gondolkozol? - A munkán.
Oly vezetővé kell válnom,
akit a józan esze vezet, és nem a naiv szíve.
Én is ilyen voltam.
Már nem az a gyermek vagyok, akit ide hoztak.
Az idealizmusnak és szónoklásnak megvan a helye,
de a diadalmas csatáknak is,
hogy a haladás ne csillogó, elszálló szóból legyen,
de kőből és fából.
Olyan jól bánsz a szavakkal!
Ez már kóros. Le kell állnom.
Mi a helyzet veled? Mi jár a fejedben ma reggel, férjuram?
A só. Megízesíthetnénk, mondjuk, citrommal vagy kakukkfűvel
vagy csokoládéval, ha megőrülnénk kicsit.
Remek ötlet.
Ugyanakkor kétlem, hogy képes lennék itt aludni még egyszer.
Leszúrtam itt valakit. Aludjunk az én lakrészemben!
Megértem.
Reméltem, hogy épp gyermeket csináltok.
Én örömmel. Nem?
Én tudtam, amikor Nagy Péter belém helyezte Igort.
Perzselő hőt éreztem egész testemben,
mintha üstökös landolt volna bennem, és lángolt a szemgolyóm.
Elaléltam, és amikor magamhoz tértem, ő rám mosolygott,
és kén szagát éreztem.
Egek!
A brit nagykövet érkezett hozzád.
Johnny van itt? Imádom Johnnyt!
- Hozzám érkezett. - Attól még jövök.
Jól van, jöhetsz.
Úgy hangzott, mintha engedélyt adnál.
- Csak úgy hallottad. - Bizonyára,
minthogy heves vérű férfiú vagyok, aki azt tesz, amit akar.
Én pedig az uralkodó,
és ez a férfiú az uralkodóhoz érkezett.
- Moi. - Hát, "touchette" és "touchette moi".
Ilyen szó nem létezik.
Ez gyönyörűségemre előjátéknak hangzott.
Innen látom, hogy Péternek feláll.
És tényleg!
Fél óra múlva fogadom a nagykövetet,
ha némi értelmet lovagoltam a férjembe.
Pompás!
Ne?
- Ne. - Ne.
Ha kívánja, magamévá tehetem hátulról, miközben nézi őket.
A kérdés gyászosan mentegetőző volta
elveszi az ajánlott dolog izgalmát, így nem.
Nincs üstökös, attól tartok.
- Gyere, üdvözöld Johnnyt! - Mindenképp megtettem volna.
- Egy szabály van. - Ne dugj meg és ölj meg több rokont?
Akkor két szabály van: ez, és hogy ne avatkozz a dolgomba.
Tudd a helyedet! Ami pontosan ott van, ahol most vagy.
Kedvemre van ez a hely.
Oroszország már a te gondod. Engem sosem izgatott.
Szexízesítésű só? Annak volna keletje.
- Péter! - Johnny!
Azt pletykálják, hogy meghaltál.
Nem, de kielégítő látnom az emberek örömét és félelmét,
amikor megpillantanak.
Egyesek remélik, hogy csak kísértet vagyok.
- Üdvözlöm önt... - Keringőzz velem!
Micsoda éjszaka volt!
- Forgunk. - És hátradőlsz.
Uraim! Bármily mulatságos és bolond látványt is nyújtanak,
sűrű napom van. Kedvesem! Vigyáznál a kis Pálra?
Rendezd el a költözést!
És úgy hiszem, a leányiskolába is elvárnak
a Szalagválasztó Napra.
Hogyne! Pompásan hangzik.
Addig lovagoltam rajta, míg kegyelemért nem könyörgött.
Hurrá!
- Cárnő! - Észrevett? Milyen kedves öntől!
Üljön le! Hallgatom.
Miben lehet Oroszország Anglia segítségére?
A hírneve megelőzi felségedet.
A kezemhez tapadó vér, az éles eszem, a rám tapadó buja tekintetek?
- Nos, ahogy mondja. - Ahogy mondtam, sok a dolgom.
Hagyjuk a bájolgást! Az országa titkon szomjazza
a vért, pénzt és mások földjét, és ön a lényegre tér.
Elképzelni sem tudtam, hogy győzte le Pétert, de már el tudom.
Az amerikai gyarmat.
- A függetlenségi háború. - Nem szívesen nevezzük így.
Mi inkább "hálátlanságnak" nevezzük. Lényegében parasztfelkelés.
Egy erős kéz kell ide.
Megvertük őket a legutóbbi csatában, de nem győztük le.
Minden monarchia érdeke, hogy mélyre temessük ezt az eszmét
a híveivel együtt.
- Mit vár tőlünk? - 10 000 katonát.
Hogy túlerőben legyünk. Egy utolsó roham elegendő.
Meglocsoljuk a földeket a vérükkel, és fegyelem terem rajtuk.
- És miért segítenék? - Ismeri Menorca szigetét?
- Spanyolország mellett? - Az öné.
Gyönyörű. Évente kétszer meglátogatom, pucéran úszkálok, narancsot eszem.
Kell ennél több?
Nekem... kell.
Szövetségre lépne Európa legnagyobb hatalmával,
amire Oroszország régóta áhítozik.
Hurrá!
Ez kellemetlen.
Ez remek lehetőség. Látom felségeden, hogy okos.
Jól látja, uram.
Megfontolom. Távozhat. Hagyja a csészét!
Tedd ezt a nyelved alá! Egy vemhes hód epéje.
Megnyílik tőle a petefészked, mint Jézus sírja harmadnapon.
Nem igazán állok készen egy újabb terhességre. Sok a dolgom.
Egy örökös és egy tartalék? A sokaság jelenti a biztonságot.
És Péter végre tehetséget mutat valamiben.
Az apaságban.
Lefoglalja őt, amíg te dolgozol.
Mindig te alakítod a helyzetet, igaz?
Mindig megfontolt tettekkel mutatom ki a szeretetem, igen.
Te vagy az új példaképem.
Anglia szívességet kér.
Megkapjuk Menorcát, ha sereget küldünk Amerikába.
Itt az amerikai nagykövet.
Amerika nem is ország, akkor mi a frászért nevezi így magát?
"Itt egy fickó Amerikából" helyesebben.
Lenyűgöző!
Jobb, ha nem engedjük őket össze.
Oroszország!
Add ide a paradicsompürét!
- Makszim! - Lemészárolták őket.
Én megyek.
Nem mész sehova.
- Mi? - Megtiltom, hogy elmenj.
Ne tedd próbára a türelmem, asszony!
- Makszim! - Érzem rajtad a szagát.
Tényleg?
Tényleg érezni. Elég halványan, ami azt illeti.
Kedvesebbnek kell lennem hozzá. Köszönöm!
- Ha kisétálsz innen... - Pá! Jó szórakozást!
Nevetségessé tesz az egész udvar előtt.
Nehéz az áldásra figyelni, amikor férfiak térdepelnek előtted.
Erre való az ima.
Segíts Katalinnal!
Menj el a förtelmes ribanchoz, és térítsd észhez!
Csöppet több türelmet és kevesebb szitokszót, ha lehet.
- Most épp kedvel téged, igaz? - Igen, és szeretném, ha így maradna.
Mert ha az egyház a barátja, ő is az egyházé.
Várj türelemmel, foglald el magad az udvarban,
dolgozz a házasságodon!
- Nem hagyhattad ki, igaz? - Váljatok igazi párrá,
és ha leszállt a töke, ünnepeld meg, és küldd katonaiskolába!
Vicces.
Beszélj Katalinnal!
Marial!
Ha téged egyszer valaki szívébe zár,
betölthetetlen űrt hagysz magad után.
Hadd érezze meg ezt az űrt, és visszatér hozzád.
Ne táncolj a sebén!
Igazad van.
Mint mindig. Ez adomány.
Én csak... veszek egy nagy levegőt.
Én mondom, felség,
forrt a vérem és folyt a könnyem, amikor erről beszéltem.
Mi, az emberek döntünk a saját sorsunkról.
Eszmét cserélünk, és megalkotjuk
vágyott társadalmunk nagyszerű vízióját.
Összegyűlünk, és a vágyainkkal foglalkozunk,
a legbecsesebb értékeinkkel.
"Mi, az emberek."
- Akár egy roppant kísérlet! - Pontosan az.
Láttam felségedet próbálkozni és elbukni.
- Én... - Az idealizmusa fényesen ragyog,
de kivezetni a népét
az "így kell ezt csinálni" évszázados posványából,
rohadt nehéz.
Tehát a kudarcaim megbocsáthatók?
A kudarcai nemesek.
És most, hogy megismertem, tudom, hogy győzedelmeskedni fog.
Megvan önben az az "izé".
Csakugyan megvan. És csakugyan győzedelmeskedem.
Tetszik, hogy ötvözni igyekszik
a szenvedélyes idealizmust a gyakorlatias tudományával a...
A szarságok elintézésének.
- Így mondják mifelénk. - Pontosan!
Magam is űzöm a szarságok elintézésének tudományát.
Megállhatnék egy pillanatra? Csak mert felséged... őrjítően szép.
Hadd gyönyörködjem önben egy kicsit!
Szóljon, ha végzett!
Az istenit és ejha! Nem végeztem.
De a népem ügye megköveteli,
hogy hitelt és fegyvereket kérjek Oroszországtól.
Az angolok jól elkalapáltak, és mi is őket.
Nincs elég fegyverünk, de a győzelem kurva küszöbén állunk.
Értem. Azt szeretné, ha mi szerelnénk fel a sereget?
Mi, az emberek nagyon örülnénk neki.
Ez örökre összekötné Oroszországot és Amerikát.
Elnézést, jóvágású idegen! Beszélnem kell a cárnővel.
- Dolgom van, mint látod. - Nem érdekel. Kurvára tartozol nekem!
Miattam ülsz most ott, ahol. És most szereted Pétert,
pedig megdugta az anyád, és megölte őt,
mégis engem büntetsz!
Elnézést, nagykövet úr!
Elköteleződtem a tébolyultak mellett, és most ezt nyögöm.
Csodálatra méltó!
Ha belevilágít a szemükbe, attól megnyugszanak.
Megpróbálom. Ha minden kötél szakad, egy alapos verés is lecsillapítja.
- Mit akarsz? - Kibékülni, basszus!
- Szó sem lehet róla. - Sajnálom!
Ezt nyugodtan akartam mondani.
Mindketten tudjuk, hogy én...
betölthetetlen űrt hagytam a szívedben, és hiányzom.
Nekem még nem tűnt fel.
Feltűnt azonban, milyen felszabadító nem megbízni valakiben,
aki összetöri a szívemet kósza szeszélyből.
Szeszélyből?
Én vagyok kiszolgáltatva a te rohadt szeszélyednek.
Dolgom van.
Tehát neki megbocsátasz, én meg csesszem meg?
Te csak az ő nyomorult... pöcsbábja vagy!
Őrség! Kísérjék Marialt...
el a szemem elől!
Ne már...
Felteszem, már belátod, hogy bölcs tanácsot adtam.
Belátom.
Hadd mondjam ki újra! "Mi, az emberek."
Az önök vére nem fakad dalra tőle?
Így fog kezdődni az alapító iratuk. Nekünk is kell egy alapító irat.
Minket már megalapítottak.
És mi ezekkel a hódkupecokkal törődünk az angolok helyett?
A britek győznek. Ők vérszomjasak.
Egy csésze vér és egy csésze tea. A briteket kell választanunk.
Felépíteni egy országot a felvilágosodás eszméire alapozva,
anélkül hogy a múlt mocsara visszahúzná...
Minden ember egyenlőnek teremtetett, és joga van törekedni a Boldogságra.
Felséged igen jó leírást adott az anarchiáról.
A britekkel érdemes jóban lenni.
Mikor a svédek mellé álltak, az fájt nekünk.
Ha a szövetségeseink volnának, senki sem baszakodna velünk.
Még jól jöhetnek az oszmánokkal szemben.
Az amerikaiakkal mire mennénk?
Egy rakás mosómedvekupec és vallási fanatikus.
Olyanok, akár egy szekta.
Nincs központi hatalom, hogy kioltsa az őrület tüzét,
mely fellobban, ahol Isten nevében gyűlnek össze.
Majd segítünk nekik. Orlovnak is lesz véleménye.
- Orlov...? - Nem tudom.
- Úgy hiszem, elment. - Feladta ügyünket.
Mindig is hibádzott belőle a gerinc.
Kátya is mindig kielégületlennek tűnt, amikor vele töltötte az éjszakát.
Kénytelen volt önmagát kielégíteni a kápolnában.
- Fogd be, érsek! - Ami a dilemmát illeti,
a briteket nem akarhatja ellenségnek.
Megkeresem Orlovot.
- Citrom. - Narancs.
Nem, a kettő mámorító keveréke.
- Képzeljétek el angolnával! - Mennyei!
Arkagyij! Volnál szíves ide figyelni?
Ez szörnyen fest.
És kurva büdös. Épp sót kóstolunk. Csináljátok máshol!
- Meg tudja gyógyítani, Vinodel? - Persze, az orvostudomány fejlődik.
- Kukacok. - Kukacok?! A hasamra?
Lerágják az elhalt húst, és kegyed meggyógyul.
- Lenyűgöző! Nézhetjük? - Hogyne.
Kezdjük két kanálnyival!
A kurva életbe! Nézzétek!
- Grigorij Pjotr Vaszilij Gyimov! - Makszim! Hogy vagy?
- Nézd ezeket a kukacokat! - Lehajolna?
Lejjebb!
- Mit szer... - Meg kell védenem a becsületem.
Párbajra hívom, uram, és elégtételt veszek.
Párbaj! Ragyogó!
Felejtsd el a hülye párbajt, Makszim!
Miről beszélsz? Vedd fel a kesztyűt!
Ne légy puhapöcs!
- Tízéves! - Tizenegy.
Viszlát az erdőben, seggfej!
Azt ne edd meg!
Senki sem akar kövér asszonyt!
- Mi folyik itt? - kihívott párbajra.
- Makszim! - Igen, életem?
- Vedd fel a kesztyűt! - Nem.
Menj, vedd fel a kurva kesztyűt!
Nem.
Visszamész és felveszed a kesztyűt!
- Csiklandoznak. - Az jó jel.
Ha bizseregni kezd, szóljon! Különben egy órán belül meghal.
- Grigorij hova ment? - Az erdőbe gyakorolni.
- Ágyas! - Szajha!
Nézd meg a hasam, ribanc!
Keresztbe tettél szeretett cárnőnknek. Bár főbe lőtt volna!
Most csak tréfálsz!
Semmi hirtelen mozdulat, még a tüdejébe jutnak!
Senki sem veszi ezt be, Georgina!
Remélem, egy nap meglátod a fényt, amit a cárnőnk hoz az életünkbe,
kedves Tatjána!
Nézd ezt a rohadék Voltaire-t, ahogy elveti pusztulásunk magját.
A vérbajra célzol?
Nem, az elcseszett eszméire, de nyilván a vérbaj magját is.
- Hol a cárnő? - Orlovot keresi.
Tehát a négyes folyosón tér vissza.
Értem. Mit szólsz ehhez?
Olyan megindító.
Kösz!
Félek, valami szörnyűség történt vele.
- Szerinted nem csak elment? - Nem hagyna el csak így.
- Egyszer már elhagyott. - Valóban.
De akkor elbúcsúzott.
- Úgy hitte, cserben hagyom őt. - Így történt.
- Kösz! - Nem felséged hibája.
Más könyvben olvasni gondolatokat, és más megérteni őket,
aztán tettekre váltani.
Nehéz és bosszantó lehetett a tudat, hogy csalódtak benned az emberek:
látni az arcukon,
hallani a hangjukon, érezni, hogy a reményük rothadásnak indul.
Nem hiszem, hogy ez történt.
Elnézést kérek!
Ez a beszélgetés furcsán alakult.
Nem akartam így beszélni.
Feldúlt vagy.
Kiderítem, hol van, vagy hogy mi történt vele.
Szerintem egyszerűen elment, Kátya.
- Hugó! - Francba! Elnézést!
- Te sírsz. - Ez méltatlan egy férfihoz.
Csak híreket kaptam Svédországból.
Rohadt mészárlás!
A demokrácia megőrült, szankciókat kell bevezetnie.
Nem tehetem, Hugó.
Láttam itt az amerikait.
Csesszék meg! A világ lángokban áll.
Micsoda érdekes ember és eszme!
Te is ezt a szeretetet és ideált vallottad.
Igen, valóban így volt.
Vigyázzon magára!
Álljon a britek oldalára! Vagy ön is külhoni folyosókon sírdogál majd.
És hiányolja a sajtot. Retteg, hogy sosem tér vissza Stockholmba.
Bocsásson meg!
Miért veszítettetek?
- Tessék? Őszintén? - Igen.
Hagyd a krokodilkönnyeket, és légy őszinte!
Ügyes.
Őszintén, az őszinteség.
Az baszott el mindent.
Hittem, hogy az emberek jók,
és hálásak lesznek nekem, ha ők irányíthatják az életüket.
Nem uraltam a helyzetet.
Nem játszottam okosan, csak hittem a tetves emberekben.
Kínos, így hangosan kimondva.
Nem az. Azt jelenti, jó szíved van.
Talán túlságosan is.
- Ezek most valódi könnyek. - Azok.
Távozom, hogy még sírhassak kicsit. Bocsásson meg!
Szomorú kis svédecske!
Erzsébet! Hívjuk meg mindkét nagykövetet vacsorára!
- Azt hittem, nem találkozhatnak. - Abban mi a móka?
Tizenkét lépés. Indul!
Egy, kettő, három, négy, öt, hat,
hét, nyolc, kilenc, tíz, tizenegy, tizenkettő.
- Nehéz nem átlőni a feje felett. - Ösztönösen férfifejre célzol,
ami előny számára.
Kis célpont. És gyerek. Ki tudja, mi a francot fog csinálni!
- Jobb, ha mindenre felkészülsz. - Mehet.
Ne dugd a nejem!
A rohadt életbe!
Ez jó volt. Pál nevetett.
Remek, hogy láthatja az első párbaját.
Ezek igazi apa-fia pillanatok.
Első párbaj, első gyilkosság, első dugás hintó mellett,
első fácán szőlőmártásban.
- Talán beszélhetnék a kölyökkel. - Kapja be! - Párbajozol.
De nem akarod kinyírni a kis pöcsöt, szóval gyakorold rajtam a sebzést!
- Komolyan? - Igen.
Talán a bal vállamon. A jobbon dajkálom Pált.
Vicces. Egyszer azt álmodtam, hogy meg akarsz ölni.
- Tényleg? Én... - Grigorij!
- Szervusz! - Mi a lószart művelsz?!
- Nem küzdesz meg vele! - Párbajra hívott!
És gyakorolnunk kellene,
ha nem bánod, kopj le! Akkor is, ha bánod.
Nálam van Pál!
- Te rohadt... - Állj! Marial, kopj le!
Később találkozunk.
Miért nem ölitek meg egymást?!
Azt imádnám.
Remek. Térjünk is vissza rá!
- Kétlem, hogy tudnék itt aludni. - Hogy? Miért?
A madarak miatt. Anyám olykor bezárt a kalickába,
- és morzsákért kellett hadakoznom. - Kalickába?!
Sokan édesnek tartják a kanárikat, de rohadt dögök.
Értem.
- Hallottál a párbajról? - Betiltottam.
Mi?! Ne!
Elavult módja az ellentétek rendezésének.
Bár kissé megrökönyödve tapsolok a fejlődés iránti vágyadhoz,
nem szorul minden változásra.
Hagynád, hogy Grigorij megölje Makszimot?
Én Grigorijért aggódom, Makszim az elszabadult hajóágyú.
De mindezt Makszimért tesszük.
Abszurd felvetés, de folytasd, hadd mulassak!
A neje egy másik férfival dug a szalonban, mások előtt.
Makszim nem tud a szemükbe nézni. A párbaj után mindenki,
de főleg Makszim emelt fővel járhat, és ők hárman azt tehetik, amit eddig.
- Betiltom. - Hiba.
Tudomásul vettem, de nem érdekel.
Mifelénk az egyetlen kiút a házasságból a halál.
Ez már érdekel.
- Vicces. - Köszönöm!
Hogy festek?
- Káprázatosan. - Piszok káprázatosan.
A párbajok több ezer férjgyilkosságot előznek meg minden évben.
Nem elég a sérelmek rendezésére a cárnő szeszélye.
A párbajjal kézbe veszik a sorsukat, és jól indul a napjuk.
Hazárdjáték, kávé,
- Bloody Maryben pácolt "foie gras". - Már betiltottam.
- Írtad, hogy "halállal büntetik"? - Nem.
Ha nem írod bele, senki sem fogja betartani.
Péter!
Nem ölted meg őt, ugye?
Fogalmazz konkrétabban!
- Orlovot. - Baszki! Róla megfeledkeztem.
Nem. Szeretném, de nem.
- Hazudsz nekem? - Nem!
Az a lottyadt kis dög megpróbált kinyírni. Kétszer!
Ha megöltem volna, amit nem tettem, másról sem beszélnék.
Megverselném, és kappanhangon elszavaltatnám Velementovval.
Jól van.
Akkor csakugyan itt hagyott minket.
Különös.
És gyenge.
Igen, és gyenge.
Nagykövet úr!
Johnny!
- Igyunk! - Igen.
Ülj a nagykövet urak nejeihez, drágám!
Hát találkozott a másik díszvendégünkkel.
Mr. Glover az amerikai nagykövet. Mr. Glover! Mr. Johnny Quirkton.
- Igen. - Uram!
Hölgyeim!
Csodás vacsorának nézünk elébe.
Elfeledünk mindent, és élvezzük az estét.
Magának vége, seggfej.
- Ahogy magának is! - Uraim!
Tréfálok. Örvendek, uram! Mulatságos, hogy nagykövetnek mondja magát.
Foglaljanak helyet!
- Üdvözlök mindenkit. - Ahogy én is.
Ez a menü kész katasztrófa, asszony!
Tűzre vele! Borjúval és fügével kezdünk,
süssenek galambot, és forgassák citromos, rozmaringos sóba!
Bizony! Rohadt, ízesített sóba! Süssenek ki pár olajbogyót,
és hozzanak szardellás vajas kenyeret! Hurrá!
Köszönöm! Mindig a fejlődést tartod szem előtt.
Ahogy te is.
- Hurrá! - Hurrá!
Hadd mondjam el, milyen káprázatosan fest!
Kívül-belül ragyog.
Kéretlen megjegyzés és kissé túlzás.
Nem mintha nem volna csinos. Egy kissé sápatag az ízlésemnek, de...
Említettem már, Menorca milyen pompás?
Elbűvölően, rendben?
- Nem. - Hogy érti?
Bizonyára meghívtak minket. Hívja ide Katalint!
Én mondtam, hogy nem hívtak meg.
Idehallgasson,
őr-séged!
A cárnő kebelbarátja vagyok,
és igen, egy kissé hajba kaptunk, de nem gondolta komolyan.
Azt mondta, tartsam távol, ha kell, erőszakkal.
Kedves akartam lenni! Ez hihetetlen, baszki!
Hát, ez megalázó.
Ez citromos só.
Ez pedig rozmaringos.
Én is kérek.
Térdelj le, és csináld, ha akarod!
Nem hagyhatod, hogy Amerikát válassza a kurva monarchia helyett.
Biztos nem tesz ilyet.
Csak hogy tisztázzuk! A kegyeimért háborúznak.
Nem tudom, melyik oldalra állok. Kezdődjön hát a csata!
Ha az eszméink a fegyverek, nem félek a háborútól.
Hölgyeim és uraim! Az Amerikai Egyesült Államok.
Az nem is ország!
"Viva la" USA! A jövő a nyakunkon van.
Jól van. Köszönöm!
Oroszországra és a mi nagy Katalinunkra!
Egy felvilágosult társadalmat hozunk létre
a cárnőnk ereje és ezen eszmék által.
- Hurrá! - Hurrá!
- Hugó! Ülj vissza!
Voltaire!
- Olvastam minden írását. - Még szép! Szívesen!
És elbaszta az életem!
Elveszítette a hazáját, mint egy kisfiú a játékát, és most...
Rohadék!
Hugó!
Az eszmék harca, asszony.
Vicces.
Verd péppé, Hugó!
- Uraim! Egy kis méltóságot! - Mi az USA-ban imádjuk a szenvedélyt.
- A küzdést, a kúrást, a kánaánt... - Ne!
- ...az élet velejét. - Utállak!
Remek ötlet! Süssenek egy kis velőt, és teszek rá citromos sót.
Lizzie! Ez őrület!
Miért hívta meg ezt a barmot? Az ellenségünk akar lenni?
Katalin nem ezt akarja.
Jól van.
Játszadozik velem?
Velem nem teheti!
Ezt hogy érti?
A barom szívével a bőröndömben és 10 000 katonával kell távoznom.
Akkor mutasson valamit, ami boldoggá tesz egy nőt.
- A hatalmas farkam? - Van valami a szemében.
- Én... - Itt.
Ez egy aukció. Licitáljon!
Ő kiesett.
A mi kereskedelmünk mellett eltörpül az angol.
A barátságunk révén leválhat
erről az Európának nevezett beteg kocsiról.
Ez túlzás. És Amerika a mi gyarmatunk, tehát a mi kereskedelmünk,
így természetesen mi segítünk Oroszországnak.
De csak találgatunk, ki fog nyerni, igaz?
Még én is.
És most mit kapok?
- Úgy hallottam, hogy Ibiza szép. - Ibiza az öné.
A Baleár-szigetek szintúgy.
Nézd csak Katalint!
Akár egy izgatott kis molylepke a csinos láng körül.
Ő az a fajta férfi, aki csak dugni akar.
Egyesül benne az állat és a filozófia.
Johnny! Hódfiú!
Eljöttök a holnapi párbajra?
Nem lesz semmilyen párbaj.
Beleírtad a kiáltványba, hogy "halállal büntetik"?
Bele fogom.
Boszorka! Mind imádjuk a párbajokat, nem?
- Hurrá! - Hurrá!
- Ülj vissza!
- A nép szólott, és szereted a népet. - Grigorij! Békülj ki Makszimmal!
Grigorij! Ülj vissza!
Péter!
Ez csak pajkos vita, amibe a cárnő imád bevonni minket, oroszokat.
- Látnom kell Marialt. - Grigorij! Tedd meg a kölyökért!
- Nem élhetsz más szeszélye szerint. - Nos, de.
Mind ezt tesszük, és mindig is ezt tettük, szóval de.
- Ez csalódás. - Szabad egy szóra, kedvesem?
Mit művelsz?! Én épp Oroszország ügyeit intézem.
- Nem lehetnél... - Igen?
Előzékeny és engedelmes?
Nem, csak ha kitéped a szívem, és eltemeted egy tonna föld alá.
Azt mondtam, egy szabály van, és te elfogadtad.
Nem dobhatod ki Angliát egy feltörekvő gyarmatért,
ahol kiflibe tett kétes húsrudacskákat esznek az utcán,
ráadásul az a fickó fogdos téged a szemével!
Levetkőztet, és beteg, érzéki aktusokat hajt végre rajtam
a szemével, hogy pontos legyek!
És hirtelen érdekelni kezdett az ország?
Akkor miért nem érdekelt, amikor te vezetted...?
- Én... - ...rémesen. A szavamba vágtál.
Te vezetted rémesen.
A házisárkány nemtörődöm kirohanása tönkreteszi a házasélet örömeit.
Ravasz stratégiát folytatok, ami oly szövevényes és káprázatos,
hogy összezavarna az ötletessége
és a szavak, amikkel leírnám. Ne avatkozz bele!
Nem. Rá kell venned őket a fegyverszünetre.
Tűzzenek ki egy napot, fegyverkezzenek fel, és nosza.
- Nem. - Minket hagyjanak ki!
- Más a terv. - Hagyjam, hogy elszúrd?
Az nem szerelem.
Nem beleszólni a másik életébe, az a szerelem.
Akkor értsd meg, hogy a párbaj szent nekem és másoknak is.
Tudod, apám mit mondott róla?
- Valami röhejeset? - Ellenkezőleg.
Azt mondta: "Aki szembenéz a saját és mások halandóságával,"
"megérzi az élet keserédes ízét a torkában,"
"és attól fogva minden lélegzetvételét hála és együttérzés járja át."
Basszus!
És büszke az unortodox megoldásomra, hogy kést dobtam a másik torka felé,
főleg azért, mert a szemét találtam el.
Remek történet. Vissza kell mennem.
Mr. Glover! Szeretnék még hallani ezekről a változásokról.
Makszim!
Válthatnánk egy szót?
- Nem kell ezt tennünk. - Nem értek egyet.
Tudom, milyen érzés mással látni a feleségedet.
Fájdalmas és szomorú...
és megalázó.
Rólam mindenki tudta, hogy felszarvaztak.
De van megoldás.
Nem birtokoljuk egymást.
Szeretjük, akit szeretünk, és vállaljuk a következményeket.
Én megbékéltem ezzel.
Szánalmas pöcsnek tartották, és kiröhögték.
Idehallgass...
- Viszlát a füvön! - Kinyírlak, te kis szarházi!
A szeme közé lövök, majd ráülök a fejére,
és tortát eszem tejszínhabbal,
miközben a kutyák a halott ánuszából lakmároznak.
Értem.
Neked véged, kisember!
- Nem lőheted le. - Dehogynem.
Nyugodj meg!
Kell neked egy segéd. Felbérelhetünk egyet.
Mindketten elvétik. 40 lépésre lesznek egymástól.
Ők megkapják a párbajt, mindenki nevet, és hazamegy.
Kutyák lakmároznak a halott ánuszomból?
- A büdös életbe! - Ezek a mai kölykök!
Mindent megváltoztatunk, barátom, azt is, ahogy a "colonise"-t írják.
Nincs merszük!
Az "se" helyett "ze"-t írunk: "colonize", "realize", "memorize".
Semmi "se" a maguké mi földünkön.
- Káprázatos! Igaz, Johnny? - Rohadék!
Készüljön, mert itt a jövő,
és Amerikai Egyesült Államoknak hívják.
- Ez a fárasztó komolyság! - Mi szenvedélynek és tűznek hívjuk.
Nekem személy szerint tetszik.
Rendben. Ibiza, az összes Baleár-sziget
és egymillió font a 10 000 katonáért cserébe.
Ez jól hangzik. Glover nagykövet úr! Ön mit ajánl nekem?
Változást.
Nyomoronc pöcsfej!
Mit teszel velem?
Tessék?
Ahogy rám nézel, mintha azt mondanád, hanyatt akarsz vágni,
fogni egy kardot, egy suhintással felhasítani a ruhám,
letépni a meztelen testemről és behatolni a nedves puncimba.
Vagy félreértettem? Egy kissé rövidlátó vagyok, szóval...
Engem lenyűgözöl.
Ne mondd ki a nyilvánvalót, Velementov, nem méltó hozzád.
Bocsánat, én...
Tudom, hogy egykor daliás voltál,
de mostanra kurvára tönkretett a bánat és az alkohol, de ezt imádom.
A rohadt életbe!
Ne őket válassza!
Tudom, hogy nem őket akarja, látom a szemében,
megannyi bágyadt délutáni szeretkezéssel együtt.
Akkor le kell csillapítanom a szemem.
- A legjobbat akarom Oroszországnak. - Ismerem a szívét. És látom.
Egykor a szívem vezetett,
de most már nem.
Hadd halljam az igazat! Valóban megnyerhetik a háborút?
Nincsenek embereik és készleteik.
Vesztésre állnak.
Erősítés nélkül a britek nyolc héten belül megadják magukat.
Nyolc hét.
Vett valaki sót?
Mintha érdekelte volna a nőket, akik az ujjadat szopogatták.
Megállapodtál valakivel? Remélem, nem a hódkupeccal.
Majd holnap döntök, de nem tartozik rád, hogyan.
- Valaki féltékeny, azt hiszem. - Te vagy én?
Őszintén szólva úgy hiszem,
- mindketten. - De még mennyire!
Fáj látni egy másik fasz érdeklődését.
- Mármint ő a fasz. - Ha akarnám őt, megkaphatnám.
Én meg a nejüket, de nem akarom.
És te...
Mi az?
Te fel akarsz bosszantani.
- Ez tetszik. - Nem vagyok a pöcsbábod!
- A mim? - Túl sok mindent elnézek neked.
Így minden hatalom a tiéd.
A szerelmem megbénít. Meg akartál ölni, és nem álltam ellen.
Amikor anyám kizuhant, boldognak tűnt?
Ne tépd fel a sebeket!
Igazad van.
És kié minden hatalom?
Azé, aki hibázott,
amiért örökre bűnhődni fog, de boldogan vállalja azt,
vagy azé, akit megbántottak, és folyamatosan a másikat ostorozza?
Feledtesd el velem!
Korán van. Aludjunk még, és felejtsük el ezt!
Inkább látnám, ahogy vérző szemmel a pokolra száll.
Jézusmária, basszus!
Én nem párbajozom. Van egy segédem.
- Jól van. Gyáva! - Tudod, talán...
Ha megtették tétjeiket,
mondanának egy tósztot és áldást, hogy elkezdhessük?
Az Úr vár minden férfit... és fiút,
tárt karokkal.
Akit hozzá küldenek, azt hazaküldik.
Távozzunk innen helyreállt becsülettel és méltósággal emelkedett szellemben.
Hurrá! Szép tószt, érsekem.
- Lőjünk! - Igen!
Egy, kettő, három, négy,
öt, hat, hét,
nyolc, kilenc, tíz, tizenegy, tizenkettő.
Megkérhetnéd Katalint, hogy bocsásson meg Marialnak.
- Marial kapja be! Nem kedvel. - Téged mindenki kedvel.
Jó, igaz. Sokakról mondják, hogy belém bolondultak.
Jó lenne, ha szólnál pár szót az érdekében.
- Nem lehet. Grigorij! Ne légy hűtlen! - Szeretem őt.
Vagy szentimentális.
Az iránta érzett szerelmed mulandó. Az irántam érzett örök.
- Csak részben értek egyet. - 40.
- Francba! Nem néz ki jól. - Mégis mekkora volt az esélye ennek?
Szmolnij!
- Mi történt? - Grigorij segédet használt.
Szemlövés 40 lépésről. Rettenetes, mégis lenyűgöző.
- Ki lőtt? - Mi történt?
Győztem. Otthon találkozunk.
A másik meghalt?
Fel kell vinnünk a párbajkorhatárt 12 évre.
Azt hiszem, ez ma kiderült.
Ez a hely...
Most mondasz valami jelentőségteljeset? Kihagynám.
Jézusom!
Nem imádkozom. Nyugalom!
Várják a nagykövetek.
Igen.
Mennyi idő alatt jut el a sereg Louisianába a britekhez?
Úgy hat hétre becsüljük.
Rendben, köszönöm! Küldjék be!
- Johnny! Remélem, élvezte a vacsorát. - Pompás volt.
Habár egész éjjel nem aludtam a király nyelvét ért fenyegetés miatt.
Megkapják a katonákat... Tíz hetet mondott, Velementov?
- Igen, tízet. - Tíz? Hat hétben reménykedtem.
Bizonyára kilenc is elég. Igaz, Velementov?
Becsszavamra, kilenc.
Oroszországé a rebarbarakereskedelem monopóliuma.
- A jelen alku ára vékánként 20 000. - Csaknem annyi, mint az arany.
Szeretnénk, ha... drágább volna az aranynál.
Szerencsénkre miénk a világ legértékesebb árucikke.
Huszonnégy. És egy ígérvényre is szükségem lesz.
Jóhiszeműen?
Kilenc héten belül ott lesz a sereg. Erre szavamat adom.
Megegyeztünk. Csodálatos!
Ragyogó!
El kell búcsúznunk, pedig olyan jó móka volt.
De megállapodtunk. Hurrá! Menjen, védje meg a monarchiákat!
"Colonize"? Nyavalyás állatok!
- Szép munka! - Játszadozni jó móka, mint kiderült.
Velementov! Távozhat.
Küldjék be!
Mr. Glover!
Örömmel tudatom,
hogy önök megkapják a pénzt és a felszerelést,
ők pedig a katonákat.
Sajnos... pár héttel megkésve.
Amerika és Oroszország örökké barátok lesznek.
Összekötnek a haladó eszmék és a bizakodó emberek.
És a tűz szívünkben, hogy az emberiség javát szolgáljuk.
- Én hiszek benne. - Én is.
Elbúcsúzom.
Vonakodva.
Úgy hiszem, egy dolog maradt köztünk terítéken.
Igen?
- Szóval a párbaj... - Hallottam róla.
Biztos haragszol.
Nem. Rögös út vezet a változáshoz, de van egy tervem.
És dugtam az amerikai nagykövettel, amitől könnyednek érzem magam.
- Vicces. - Értünk tettem, és mert jól esett.
- Katalin! Te... - Mérges vagy, fáj,
és összetört a szíved egy picurkát.
- Mi a franc?! - Ő nem az apád, és nem is öltem meg,
de legalább valamelyest helyreállt köztünk az egyensúly.
- Francba! - Fáj, megértem. De te is.
Össze kellene törnöd valamit.
Bassza meg!
Gondoltam.
- Jól vagy? - Igen, én...
És ez csak dugás, szóval...
ennyi.
Okos lépés a maga módján.
Elnézést, én...
Én tehetek róla.
Én is sajnálom!
De...
továbblépünk.
- Mint mindig. - Igen.
Ez... a mi kibaszott szerelmünk mindent kibír.
Te vagy életem nagy szerelme.
És te az enyém.
Jó volt?
Nem igazán.
- És az anyámmal? - Nem igazán.
Később találkozunk.
Ügyeljen rá, hogy ne ölje meg az amerikait!
- A nagykövet távozik. - Helyes.
Úgy érzem, mintha én tehetnék róla.
Nos, mert te tehetsz róla.
- Péter! - Mi a baj?
- Dugott valaki mással. - Úgy sajnálom!
Fogalmad sincs, milyen ez.
Egy másik férfi keze a nejeden... Még rágondolni is kurva kín.
El sem tudom képzelni, milyen.
Szegény drágám!
Ez olyan ismerősnek tűnik.
És olyan helyénvalónak.
Köszönöm, barátaim!
Jól vagyok. Jól van.
Nyírjuk ki a rohadékot!
- Rohadék! - Elmondta? Mi a franc?!
- Ne! Jó vagy. - Ő akarta!
Mi?! Nem ő akarta!
- Ne! - De!
Akkor rajta!
Kurvára lenyellek! Kurvára...
Szép volt! Mindketten boldogan távoztak.
- Oroszország boldogabb. - Köszönöm!
- Épp csak belekezdtem. - Látom a tekinteted. Veszélyes.
- És? - És imádom!
Lefeküdtem Gloverrel.
- Fél citrom? - Még szép!
Hála az égnek! Pompás!
Tudod, mi kell nekünk?
Mi, az emberek egy rohadt nagy teremben
elkezdjük elintézni a szarságokat.
Együtt.
Nem állítja le őket?
Majd.
Jót tesz nekik, adják csak ki magukból!
Magyar szöveg: Tukora Katinka Iyuno