- Marijal, Marijal. -Da? - Ne razmišljaj o tome.
Ne razmišljam.
- Jebena Katarina. - Vidiš, znao sam!
- I mi smo u salonu. - Da. Znate li ima li mleka?
- Dođavola! - Izvini.
Grigorij je u stanu, a Maksim...
Imam osećaj da ovo nije u redu pred detetom.
Sve će biti u redu.
Da, naravno da hoće.
- A gde si ti to bila? - Ćuti i spavaj, Maksime.
VELIKA
ODABERITE ORUŽJE
- O čemu razmišljaš? - O poslu.
Moram da budem drugačiji vođa. Neka me vodi mudra glava, a ne naivno srce.
Tako sam ja uvek radio.
Nisam više dečja nevesta koja je ovde preuzela.
Da, potrebni su moj idealizam i govori, ali i pobeda u bitkama,
tako da napredak nisu samo sjajne i prolazne reči, već i kamen i drvo.
- Tako si dobra s rečima. - To je patološki. Moram da prestanem.
A ti? Kakve su tvoje misli ovog jutra, mužu?
So. Šta bi bilo da joj dodaš aromu, na primer, limuna, majčine dušice
ili možda čokolade. Eto sulude ideje.
Zaista.
Osim toga, mislim da više ne mogu da spavam ovde.
Ovde sam izbola čoveka. Moraćemo da spavamo u mojim odajama. -Razumem.
A baš sam se nadala da ću vas zateći kako pravite dete. -Ja sam voljan.
Ti ne? -Ja sam osetila kad je Petar Veliki usadio Igora u mene.
Osetila sam žarenje u celom telu kao da je kometa sletela u mene,
kao i žarenje iza očnih jabučica. Onesvestila sam se.
Kad sam došla k sebi, on mi se smešio i osećala sam miris sumpora.
Zaboga! -Izgleda da ti je došao britanski ambasador.
Džoni je ovde? Obožavam Džonija. -Došao je zbog mene.
Pa, idem i ja. -Smeš. -To je zvučalo gotovo kao da mi daješ dopuštenje.
Samo ti se učinilo. -Sigurno. Jer ja sam čovek vatrene krvi i namere,
i radim ono što želim. -A ja sam glava države i moram da se sastanem s nekim
ko je ovde zbog posla s glavom države. "Sa mnom." -"Touchette i touchez moi."
- Nijedno od toga nije reč. - To mi zvuči divno, kao predigra.
S ove udaljenosti znam da je Petar napaljen. -Pa zaista jesam.
Sastaću se sa ambasadorom za pola sata,
nakon što objašem muža i utuvim mu pameti u glavu. -Predivno!
- Ne? -Ne. - Ne.
Možda bih mogao da te uzmem otpozadi, dok gledaš?
Molećiva, apologetska priroda pitanja kvari predloženi događaj. Dakle, ne.
Bojim se da nije bilo komete.
Dođi da na brzinu pozdraviš Džonija. -To sam i nameravao.
- Nas dvoje imamo jedno pravilo. - Više nema jebanja i ubijanja rodbine?
Dakle, dva pravila. To i: Ne mešaj mi se u posao.
Znaj gde ti je mesto, a ono je ovde gde se upravo nalaziš.
Ovde sam i zadovoljan. Teret Rusije je tvoj. Ja ga nikad nisam želeo.
So nastala tokom seksa. Za to bi se našlo tržište.
Petre! -Džoni! -Čuo sam glasine da si mrtav.
Nisam, ali srećan sam
kad vidim radost i strah u očima ljudi dok me gledaju.
Neki se nadaju da sam samo duh koji ih progoni.
Dobro došli, ja... -Zapleši valcer sa mnom. -Kakva je to bila noć!
- Hajde, hajde. - A sad dole!
Gospodo, ovo je veoma zabavno i budalasto, ali imam naporan dan.
Dragi, pripazićeš na Pavla? Dogovori preseljenje u moje odaje,
i mislim da te je devojačka škola pozvala na Dan izbora važnih žena.
Naravno. Zvuči divno.
Njega sam jutros jahala sve dok me nije molio za milost.
- Ura! -Carice. - Primetili ste. Kako je to lepo.
Sedite. Govorite. Kako Rusija danas može da pomogne Engleskoj?
Mnogo sam čuo o vama. -Imam krv na rukama, mozak u glavi,
a svaki muškarac koji me vidi gleda me s požudom. -Dakle...
Zauzeta sam. Prestanimo sa formalnostima
iza kojih vaša zemlja krije apetit za krvlju, novcem i tuđom zemljom,
i pređite na stvar.
Nisam mogao da zamislim kako ste nadmašili Petra, ali možda sad mogu.
- Američka kolonija. - Rat za nezavisnost.
Zaista ne volimo da se to tako naziva. Mi to zovemo Nezahvalnost.
To je zapravo seljačka buna. Potrebna je čvrsta ruka.
Izmučili smo ih poslednjom rundom bitaka, ali nismo ih pobedili.
U interesu je svake monarhije da uguši ovu ideju i sve koji u nju veruju.
Šta želite od nas? -10.000 vojnika. Savladajmo ih brojevima.
Jedan napad bi trebalo da bude dovoljan. Prolijte krv po poljima.
Neka im disciplina bude urod.
A zašto bih to učinila? -Znate li za ostrvo Menorka? -Pored Španije?
Vaše je. Predivno je, posećujem ga dvaput godišnje
i nag u moru jedem pomorandže. Nema ničeg boljeg.
To mi ne izgleda dovoljno.
Dodajte i prijateljstvo sa najvećom evropskom silom,
što je Rusija često tražila. Ura!
Baš šteta.
Ovo je za vas dobra prilika. Vidim da ste mudri.
To ste dobro primetili. Razmotriću to. Možete da idete.
Ostavite šoljicu.
Stavi ovo ispod jezika. To je žuč skotne dabrice.
Otvoriće ti jajnike kao Isusovu grobnicu na treći dan.
Nisam sigurna da sam spremna da opet budem trudna. Imam posla.
Naslednik i rezerva? Uvek postoji sigurnost u brojevima.
Osim toga, Petar je napokon otkrio da ima talenat. Očinstvo.
Neka bude zauzet tako da ti možeš da radiš.
Uvek iskorišćavaš situaciju, zar ne?
Uvek izražavam ljubav obzirnim postupcima, da.
Ti si uzor novoj meni.
Engleska želi uslugu, nude Menorku u zamenu za vojsku u Američkom ratu.
Američki ambasador je ovde. Ali oni nisu zemlja,
zašto, dođavola, sebe naziva tako? Bolje rečeno, tip iz Amerike je ovde.
Fascinantno. -Najbolje je da ih držimo daleko jednog od drugog.
Rusija!
Dodaj mi pire od paradajza.
Maksime! -Dogodio se masakr. -Idem.
- Ne ideš! -Šta? - Zabranjujem ti, ne smeš da ideš!
Ne iskušavaj moje strpljenje, ženo. -Maksime!
- Osećam njegov miris na tebi. - Zaista? Pa zaista je tako.
Baš je očaravajući miris. Moram da budem ljubaznija prema njemu. Hvala ti.
- Ako odeš... - Ćao, zabavi se danas.
Ona pravi od tebe budalu na dvoru.
Teško je usredsrediti se na blagoslov pored muškaraca na kolenima.
Zato postoje molitve.
Pomozi mi sa Katarinom. Idi kod te gnusne kučke
- i utuvi malo razuma u nju. - Savetovao bih više strpljenja
i manje prostota. -Trenutno joj se sviđaš, je li u tome stvar? -Da.
To se i meni sviđa. Crkva mora da bude njen prijatelj,
pa će i ona biti prijatelj crkve. Ti treba da sačekaš svoju priliku.
- Budi na dvoru, radi na svom braku. - Nisi mogao da odoliš, zar ne?
Rastite zajedno kao par, a kad mu se spuste jaja, proslavimo
- i pošaljimo ga u vojnu školu. - Duhovito. Popričaj sa Katarinom!
Marijal, kad ti jednom uđeš u nečije srce, stvoriš nezamenljivo mesto.
Neka ona oseti tu prazninu i vratiće se. Nemoj da diraš staru ranu.
- U pravu si, naravno. - Uvek sam u pravu. To je dar.
Samo ću malo odahnuti.
Kažem vam, carice, vatra mi je u krvi, a suze u očima kad govorim o tome.
Mi, narod, sami odlučujemo o svojim životima, narod čini zajednicu
i stvara blistavu viziju društva koje želi.
Okupljaju se i ostvaruju svoje želje, svoje najviše vrednosti.
"Mi, narod." To je poput velikog eksperimenta. -Upravo tako.
Gledao sam vas kako ovde pokušavate i ne uspevate. -Ja...
Vaš idealizam blista,
ali osloboditi narod od stotinu godina mantre "To se ovako radi",
to je jebeno teško. -Znači, moji neuspesi su oprostivi?
Oni su plemeniti. A sad kad sam vas upoznao, znam da ćete uspeti.
- Imate ono nešto. - Zaista imam. I ja ću uspeti.
Sviđa mi se što pokušavate da stvorite savez između strastvenog idealizma
- i praktične umetnosti... - Rešavanja stvari. Tako mi kažemo.
Upravo tako! I ja se bavim umetnošću rešavanja stvari.
Mogu li da zastanem na tren? Vi ste toliko lepi, da mi to odvlači pažnju.
- Potreban mi je trenutak. - Javite mi kad budete gotovi.
Prokletstvo, nisam gotov.
Ali zbog svog naroda moram da tražim zajmove i oružje iz Rusije.
Zadali su nam gadan udarac, a i mi njima. Nedostaje nam oružja,
ali smo na ivici jebene pobede.
Dobro, a hteli biste da vas mi snabdemo?
Nama, narodu, to bi bilo veoma drago.
I onda će Rusija i Amerika zauvek biti povezane.
Izvinite, zgodna osobo, potreban mi je trenutak. -Očigledno je da sam zauzeta.
Nije me briga. Dužni ste mi! Ovde sedite zbog mene, a sad ga volite,
on vam pojebe majku i ubije je, a ja sam ta koja je kažnjena?
Izvinite, ambasadore. Obavezala sam se mentalno bolesnima u Rusiji.
Moram to da ispoštujem. -Divno! Ponekad, ako im usmerite svetlo u oči,
to ih smiri. -Pokušaću to ako izmakne kontroli.
U najgorem slučaju, smire ih dobre batine.
Jesi li nešto htela? -Da sklopimo jebeni mir! -Ne može. -Žao mi je.
Htela sam da budem mirna. Čujte, obe znamo
da zauzimam nezamenljivo mesto u vašem srcu i htećete da se vratim.
Nisam do sad primetila to, nego oslobođenost od otkrivanja tajni
osobi koja će mi zatim osakatiti i zdrobiti srce kad poželi. -Zaista?
Ja sam tu kad god vi poželite, carice, ne govorite mi o tome. -Imam posla.
Dakle, njemu oprostite, a ja dobijem "Jebi se!"
Vi ste njegova lutka!
Stražari, otpratite Marijal nekuda daleko od mojih očiju. -Ma daj!
Pretpostavljam da ćemo se sad složiti da je moj savet bio mudar. -Slažem se.
Samo ću to još jednom reći. Mi, narod. Zar vam od toga krv ne zapeva?
Oni će time započeti svoj dokument o osnivanju. I nama je to potrebno.
Mi smo već osnovani. -A je li nam stalo do tih trgovaca dabrovima,
u poređenju sa Englezima? Britanci će pobediti, žedni su krvi.
Šoljica krvi i šoljica čaja. Trebalo bi da se priklonimo Britancima.
Izgradnja zemlje iz ničega, iz načela Prosvetiteljstva,
bez prošlosti koja te ograničava. Svi muškarci i žene su jednaki,
i svi traže svoju sreću onako kako oni žele.
Upravo sam čuo dosta dobar opis anarhije.
Britanci su dobar prijatelji. Bili su protiv nas uz Švedsku
i to nam je naštetilo. Ako su oni naši saveznici, niko nas ne dira.
Možda će nam zatrebati njihova pomoć protiv Osmanlija.
Šta Amerikanci mogu da učine za nas? Samo su trgovci rakunima i fanatici.
Sve je to kao kult. Nema središnjeg autoriteta koji bi ograničio žar ludila
koji se pojavi gde god se ljudi okupe u ime Boga.
Pomoći ćemo im. Orlo sigurno ima mišljenje o tome. Je li on...
- Ne znam. Mislim da je otišao. - Napustio je našu stvar.
Nikad nije imao kičmu.
U Katjinim očima sam video veliko nezadovoljstvo nakon noći s njim.
Povremeno sam viđao da masturbira u kapelici. -Ćuti, Arči!
Ali, što se tiče ovog zadatka... Britanci su veoma loši neprijatelji.
Idem da nađem Orla.
Limun. -Pomorandža? -Ne, nego opojna mešavina i jednog, i drugog.
- To, i malo jegulje. - Neverovatno!
Arkadije, možeš li da obratiš pažnju na mene? -To izgleda loše.
Jebeno smrdi. Imam degustaciju soli. Ovo možete i drugde.
- Možeš li to da rešiš, Vinodele? - Naravno, medicina sve vreme napreduje.
- Crvi. - Crvi? U mom stomaku?
Poješće nekrotično tkivo i bićete kao novi.
- Fascinantno. Možemo li da gledamo? - Naravno. Verovatno dve kašike.
Jebote! Pogledajte ih.
- Grigor Pjotr Vasilij Dimov! - Maksime, kako si? Pogledaj ove crve.
Možeš li, molim te, da se nagneš, Grigore? Niže.
Šta to... -Moram da odbranim čast. Borićemo se u dvoboju, gospodine,
- a ja ću time dobiti zadovoljštinu. - Dvoboj! Fantastično!
Neću se boriti s tobom u dvoboju, Maksime. -Šta to govoriš?
Podigni jebenu rukavicu, Grigore. -Ne budi kreten. -On ima deset godina. -11.
Vidimo se u šumi, glupane.
Nemoj to da pojedeš! Niko ne želi debelu ženu.
- Šta se to događa? - Izazvao me je na dvoboj.
- Maksime! -Da, draga? - Pokupi rukavicu. -Neću.
- Pokupi jebenu rukavicu! - Neću!
Pokupi rukavicu!
Golica me. -To je dobar znak. Ako počne da ključa, pozovite me.
Imaćete još samo sat vremena života.
- Kuda je Grigor otišao? - U šumu, da vežba.
- Konkubino! - Kurvo!
- Pogledaj moj stomak, kučko. - Naljutila si našu voljenu caricu.
- Da sam bar pucala u glavu. - Šališ se? -Bez naglih pokreta,
- mogli bi da se presele na pluća. - Niko ti neće poverovati, Georgina.
Nadam se da ćeš jednog dana ugledati svetlo koje nam carica unosi u živote,
draga Tatjana.
Vidi ti tog jebivetra Voltera kako seje seme uništenja svih nas.
Misliš na sifilis? -Ne, mislio sam na ideje, ali izgleda da je i sifilis.
- Gde je Katarina? - Otišla je kod Orla.
Trebalo bi da se vrati četvrtim hodnikom.
Dobro. Šta misliš o ovome?
- Veoma dirljivo. - Hvala ti.
Mislim da mu se nešto grozno dogodilo. -Ne misliš da je otišao?
Ne, ne bi me samo ostavio. -Već te je jednom ostavio. -U pravu ste.
Ali tada se oprostio od mene. -Mislio je da sam ga izneverila. -Da, jeste.
Hvala ti. -Niste vi krivi. Jedno je pročitati sve ove knjige,
a sasvim je drugo razumeti ih, pretvoriti ih u dela.
Mora da je teško, mora da vas ljuti što su ljudi razočarani u vas,
što im to vidite na licima, čujete u glasovima, osećate da gube nadu.
Ne mislim da se to dogodilo.
Izvinite, ovo je baš pošlo naopako na čudan način.
Nisam htela da tako govorim. -Uzrujana si.
Naći ću ga. Ili ću saznati šta mu se dogodilo.
Mislim da je jednostavno otišao, Katja.
- Hugo? -Sranje, izvini. - Plačeš. -To baš i nije muževno.
Stigle su vesti iz Švedske. Jebeni masakri. Podivljala demokratija.
- Moraš da nametneš sankcije. - Ne mogu, Hugo.
Ovde sam video Amerikanca. Jebote, svet je u plamenu.
Tako uzbudljiv čovek i ideja. I ti si nekad imao tu ljubav i ideale.
Da, nekada je bilo tako.
Zaštiti se. Pređi na stranu Britanaca ili ćeš i ti plakati u stranom hodniku.
Dok ti nedostaju sirevi, u strahu da više nikad nećeš videti Stokholm.
Žao mi je. A zašto si zapravo izgubio?
Iskreno? -Da. Zaboravi na lažne suze na trenutak. Iskreno.
Dobar potez! Iskreno, zbog iskrenosti. To me je sjebalo.
Verovao sam u dobrotu svih,
mislio da će biti zahvalni na moći koju im dajem nad životima.
Nisam to kontrolisao, nisam igrao pametno,
jednostavno sam verovao u jebeni narod.
Sramotno je kad to kažeš naglas. -Nije sramotno.
To znači da si imao dobro srce. Možda i predobro.
- A sad su stvarne. - Da.
Idem da bih mogao malo da plačem. izvini.
Tužan mali Šveđanin. -Elizabeta, pozovimo oba ambasadora na večeru.
Mislila sam da ih držimo razdvojene. -Je li to zabavno?
12 koraka. Počnite.
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest,
sedam, osam, devet, deset, 11, 12!
- Sve vreme mu pucam preko glave. - Instinkt je pucati u visini muškarca,
to mu je prednost.
Mala meta. I on je dete, ko zna šta će učiniti u tom trenutku.
- Bilo bi dobro da budeš spreman na sve. - I jesam spreman. -Ne jebi moju ženu!
Dođavola! -To je bilo sjajno. Pavle se nasmejao.
Divno, video je svoj prvi dvoboj. To su trenuci između oca i sina.
Prvi dvoboj, prvo ubistvo, prvo jebanje uz kočiju,
prvi fazan u sosu od grožđa.
Možda treba da popričam s malim. -Odjebi. Ovo moraš!
Ali ne želiš da ubiješ malog jebivetra. Zato pokušaj da me pogodiš u rame.
Zaista? -Da, možda u levo rame, Pavla hranim na desnom ramenu.
Baš čudno, jednom sam sanjao da si pokušao da me ubiješ. -Zaista? Ja...
Grigore! -Ćao. -Koji kurac radiš? Nećeš se boriti s njim!
To je dvoboj. Izazvao me je. -Zaista moramo da vežbamo. Odjebi, ako može.
Ako ne može, svejedno odjebi. -Jao!
- Držim Pavla! - Ti, jebena... -Dosta!
Marijal, odjebi! Posle ćemo razgovarati.
Zašto se ne biste svi međusobno poubijali? To bih baš volela.
Dobro, vratimo se vežbi.
- Ne znam mogu li ovde da spavam. - Šta? Zašto? -Zbog ptica.
Majka me je stavljala u ptičji kavez. Borili smo se za hleb. -Kavez?
Ljudi misle da su kanarinci slatki, ali oni su čudovišta. -Dobro.
Jesi li čula za dvoboj? -Upravo sam ga zabranila. -Šta? Ne!
To je arhaičan način rešavanja nesuglasica.
Iako tvoju želju za napretkom pomalo zbunjeno odobravam,
ne treba da se sve u Rusiji promeni.
Zaista bi dopustio da Grigor ubije Maksima?
Pa, više bih brinuo za Grigora. Maksim je nepredvidljiv.
Ali ovo radimo zbog Maksima. -To je apsurdno, ali nastavi, samo iz zabave.
Njegova žena jaše muškarca u salonu pred njemu jednakima.
Mora da može da se suoči s njima. Kad bude gotovo, mogu da nastave, a svi,
a posebno on, mogu da zadrže čast i dostojanstvo.
Njih troje mogu da nastave kao pre. -Zabraniću to.
To je greška. -Primila sam to na znanje i ignorisala.
U Rusiji, jedini izlaz iz braka je smrt.
- Zanimljivo. - Duhovito. -Hvala ti.
- Kako izgledam? -Predivno. - Jebeno predivno!
Dvoboj sprečava hiljade ubistava supružnika godišnje. Veruj mi.
Plemićima je potreban odušak za kivnosti izvan carskih hirova.
To im daje moć nad životima i dobar je početak dana. Kockanje, kafa,
- "foie gras" potopljen u "Bladi Meri". - Zabranjujem to. Već jesam.
Jesi li napisala "kažnjivo smrću"? -Ne.
Ako ne piše "kažnjivo smrću", svi će to ignorisati.
- Petre? -Da? -Nisi ga ubio, zar ne? - Moraćeš da budeš preciznija.
Orla. -Zaboravio sam na Orla. Nisam, voleo bih da jesam, ali nisam.
Lažeš li? -Ne! Taj mali mlohavi seronja pokušao je da ubije mene, dvaput.
Prema tome, da sam ga ubio, a nisam, sve vreme bih pričao o tome.
Napisao bih pesmicu o tome. Velementov bi je recitovao piskutavim glasom.
Da, u redu. Znači, zaista je samo otišao. Baš čudno.
- I slabićki. - Da, i slabićki.
- Ambasadore. - Džoni, pijmo. -Da.
Pridruži se ženama ambasadora, dragi.
Dakle, upoznali ste našeg drugog gosta. G. Glaver, američki ambasador.
G. Glaver, ovo je g. Džoni Kvirkton. -U redu. -Gospodine.
Dame.
Sigurna sam da možemo lepo da večeramo, zaboravimo na nesuglasice i uživamo.
- Svi ćete umreti, smrade. - I vi isto tako. -Gospodo!
Šalim se, naravno. Drago mi je. Divna šala, to što se nazivate ambasadorom.
Molim vas, sedite.
Svima želim dobrodošlicu. -Da. Ovaj jebeni jelovnik je katastrofalan, ženo.
Bacite ga. Prvo teletina i smokve, pa golub na roštilju,
a zatim ga uvaljajte u so sa limunom i ruzmarinom. Tako je, so sa aromom.
Pa ispržite masline, a hleb kombinujte sa inćunima i maslacem. Ura! -Ura!
Hvala ti, dragi, uvek se trudiš da poboljšaš zemlju. -Oboje se trudimo.
- Ura! - Ura!
Moram reći da ste predivni, blistate i iznutra, i spolja.
To je bilo ničim izazvano, a i pomalo preterano.
Ne želim reći da niste lepi. Za mene ste malo previše bledi, ali...
Jesam li pomenuo da je Menorka sjajna?
Nabaci šarm, može?
Ne. -Kako to misliš? Sigurna sam da smo pozvani. Pozovi mi Katarinu.
Rekao sam ti da nismo pozvani.
Slušaj, čuvaru.
Ja sam caričina najbolja prijateljica i samo smo se malo posvađale.
Nije ona tako mislila. -Rekla je da vas uklonim, ako treba i na silu.
- Došla sam iz ljubaznosti. Neverovatno! - Dakle, ovo je baš ponižavajuće.
Ovo je so s limunom. A ovo s ruzmarinom.
I ja bih malo toga.
Pa onda se spusti i na kolena, ako želiš.
Ne možeš da joj dopustiš da se prikloni Americi, a protiv monarhije.
Ma sigurno to ne radi.
Budimo jasni, sad ratujete za moju naklonost.
Nisam sigurna u kom smeru naginjem. Neka otpočne bitka.
Pa, ako su ideje oružje, onda nemam straha od rata.
Dame i gospodo, Sjedinjene Američke Države. -To nije zemlja!
"Živele" SAD. Budućnost je stigla. -Dobro, hvala vam.
Za Rusiju i našu Katarinu Veliku! Mi stvaramo prosvetljeno društvo
koje se može meriti sa svakim. Tamo nas vodi njena snaga i ideje. -Ura!
- Ura! -Ura! - Hugo, sedi.
Voltere, pročitao sam sve što ste ikad napisali.
Naravno da jeste. Nema na čemu. -I to mi je sjebalo život!
Izgubili ste zemlju baš kao dečak koji je ispustio igračku,
- a sad... - Smrade! -Hugo!
- To je bitka ideja, ženo. - Duhovito.
Razbij ga, Hugo!
Gospodo, malo pristojnosti. -U SAD obožavamo strast. Tuču, jebanje,
bogatstvo, život. Do srži.
Odlična ideja! Ispecite malo koštane srži. Ja ću dodati soli s limunom.
Lizi, ovo je ludost. Zašto je ugostila tu pizdu?
- Želi li da joj postanemo neprijatelj? - To nije ono što ona želi.
Dakle, igra se sa mnom. Ne može tako. -Šta želiš?
Moram da odem odavde sa srcem te pizde u kovčegu i sa 10.000 vojnika.
Onda moraš da ponudiš nešto što bi usrećilo ženu. -Moj veliki kurac?
Imaš nešto u oku, baš tu.
Ovo je aukcija, nadmeći se.
Američka trgovina zaseniće englesku.
Prijateljstvo s nama oslobodiće vas ove bolesti koju nazivate Evropom.
Bolest? To je okrutno. A to je naša kolonija, prema tome i naša trgovina,
tako da ćemo, naravno, Rusiji dati svoju naklonost u tom pogledu.
Sve je to samo nagađanje o tome ko će pobediti, zar ne? Za mene.
Šta ću dobiti odmah? Na primer, čula sam da je Ibica lepa. -Ibica, može.
I svi Baleari.
Pogledaj Katarinu. Ona je kao mušica koju privlači svetlo.
Vrsta muškarca kog jednostavno želiš da jašeš. Spoj životinje i filozofije.
Džoni, dabre, dolazite li sutra na dvoboj?
Sutra neće biti dvoboja. -Jesi li proglasu dodala "kažnjivo smrću"?
Dodaću. -Dođavola! Pa svi mi volimo dvoboje, zar ne?
- Ura! -Ura! - Ura! -Sedi.
- Narod je rekao svoje, a ti voliš narod. - Grigore, idi, pomiri se s Maksimom.
Grigore, sedi. -Petre! -To je samo živahna debata, gospodo,
a carica voli kad mi Rusi učestvujemo u njoj.
- Moram da vidim Marijal. - Moraš to da učiniš zbog malog.
Ne možeš da živiš prepušten tuđem hiru. -Mogu, svi to radimo
- i uvek jesmo, tako da je to to. - To je razočaravajuće.
Mogu li da te vidim na trenutak, dragi?
Šta to radiš? Ja obavljam posao za Rusiju. Možeš li da budeš... -Da?
Popustljiv i poslušan? -Ne, osim ako mi istrgneš srce iz tela
i duboko ga zakopaš. -Rekla sam da imamo jedno pravilo.
Složio si se. -Ne možeš da sjebeš Englesku zbog kolonije skorojevića
koji jedu nedefinisani mesni proizvod u hlebu na ulici,
a jedan od njih te guta očima.
Razodeva me i čini bolesne i senzualne stvari očima,
to je tačnije. A sad te odjednom zanima Rusija.
- Gde je to bilo kad si vodio Rusiju? - Ja... -I to loše.
Nisam završila. Kad si loše vodio Rusiju.
Veštica za brak je rekla da nepromišljeno iskaljivanje razara brak.
Ja sam usred lukave strategije, složene i divne,
tebe bi zbunilo koliko je domišljata, pa i sam njen opis.
Zato se ne mešaj! -Ne. Moraš da ih nateraš na primirje,
neka odrede datum bitke, naoružaju se i počnu da se bore,
- mi se nećemo mešati. -Drugi plan! - Da te pustim da sjebeš stvar?
To nije ljubav. -Kad pustiš drugu osobu da živi kako želi, to je ljubav.
Onda moraš da razumeš da je dvoboj svet meni i drugima.
Šta mi je otac rekao nakon prvog dvoboja? -Nešto suludo. -Ne.
"Muškarac koji se suoči sa smrtnošću sebe i drugog muškarca,
taj je okusio gorku slatkoću života u zadnjem delu grla
i svaki će dah od tada nadalje biti dah zahvalnosti i samilosti." -Dođavola!
Još je rekao da je neobičan potez bacanja noža u protivnikovo grlo
bio ponosan trenutak za oca, naročito zato što sam već upucao tipa u oko.
Dobra priča. Moram da se vratim.
G. Glaver, rado bih čula još o promenama koje uvodite.
Maksime. Mogu li da popričam s tobom?
- Čuj, ne moramo to da učinimo. - Ne slažem se.
Znam kako je to kad vidiš svoju ženu s drugim.
Bolno je, tužno i ponižavajuće.
Bio sam tip na dvoru za kog svi znaju da je rogonja. Ali postoji izlaz.
Niko nije ničiji vlasnik. Volimo koga volimo i živimo s posledicama ljubavi.
Našao sam mir u tome. -A svi na dvoru su mislili da si jadna mala kučka
- i smejali su ti se. - Slušaj, ti... -Vidimo se na travi.
Ubiću te, govnaru mali. -Upucaću te među oči, sešću ti na glavu,
ješću kolače i šlag da proslavim dok psi jedu tvoj mrtvi anus.
Dobro. Mrtav si, mali!
- Ne možeš da ga ubiješ, Grigore. - Da, mogu. -Smiri se.
Potreban ti je sekundant. Možemo da ga unajmimo.
Obojica će promašiti, napraviće 40 koraka. Dvoboj će se održati,
- svi će se zabaviti i otići kući. - "Dok psi jedu moj mrtvi anus".
Majko mila. -Jebena deca u današnje doba!
Sve ćemo promeniti, prijatelju, pa i kako se piše reč "colour".
- Ne bi se usudio! - Izostavićemo slovo U iz reči.
"Rumor", "tumor" i "humor". Bez U. Ostajemo samo mi. -Divno!
- Zar ne, Džoni? -Smrade! - Pripremite se, jer dolazi budućnost,
a zove se Sjedinjene Američke Države. -Ova iskrenost je zamorna.
- Mi je nazivamo strašću i vatrom. - Meni se to mnogo sviđa.
U redu. Nudim Ibicu, kao i sva Balearska ostrva i milion funti,
a vi ćete mi dati 10.000 vojnika. -To zvuči dobro.
Ambasadore Glaver, šta mi vi možete ponuditi? -Promenu.
Kakav seronja!
- Šta mi to radiš? - Šta?
Ti tvoji pogledi kažu da želiš da me baciš, uzmeš oštricu,
rasečeš haljinu u jednom potezu, strgneš je s mog golog tela
i zabiješ se u moju mokru pičku.
A možda sam pogrešno shvatila. Malo sam krakovida, pa...
- Mislim da si neverovatna. - Ne govori ono očigledno, Velementove.
- Ispod časti ti je. - Izvini, ja...
Vidim da si nekada bio lep, ali su te razorili tuga i alkohol,
a ja to obožavam.
Jebote!
Ne priklanjajte se njima. Znam da ne želite. Vidim to u vašim očima,
kao i brojna usporena popodneva vođenja ljubavi.
Znači da moje oči moraju da se smire. Želim ono što je najbolje za Rusiju.
Poznajem vaše srce, vidim ga.
Nekada bi me možda vodilo srce, ali više ne.
Recite mi istinu, zar zaista mislite da možete da pobedite?
Njihovi vojnici i zalihe su na izmaku. To je sad iscrpljivanje.
Bez pojačanja, Britanci će morati da se predaju za osam nedelja.
Osam nedelja.
Jesi li prodao so? Žene su bile blago zainteresovane
- dok su ti gutale prste. - Jesi li sklopila dogovor?
Valjda ne sa prodavcem dabrova. -Sutra ću završiti, ali to se tebe ne tiče.
Mislim da je večeras bilo ljubomore. -Ti ili ja?
- Iskreno, mislim na oboje. - Ljubav je moćna.
I moćan bol kad pobudiš tuđe interesovanje. A on je baš kreten.
Da ga želim, onda bih ga i imala. -A ja bih imao njihove žene, ali ne želim to.
A ti... -Šta? -Pokušavaš da me razjariš. To mi se sviđa.
Nisam ja tvoja lutka. -Šta? -Mnogo toga sam ti oprostila i sad imaš svu moć.
Nemoćan sam jer te volim. Pokušala si da me ubiješ, a ja nisam ništa učinio.
Kad je pala, je li moja majka izgledala srećno? -Ne otvaraj stare rane.
- U pravu si. - A ko ima svu moć?
Onaj koji je pogrešio i zna da nikad neće prestati da plaća za to,
ali rado plaća za to, ili ona kojoj je učinjeno nažao
i ima štap kojim sve vreme tuče drugu osobu?
Pomozi mi da zaboravim.
Rano je. Da se vratimo u krevet i sve zaboravimo?
Radije bih gledao kako ti krv šiklja iz očiju dok se spuštaš u pakao. -Zaboga!
Neću se boriti. Imam sekundanta.
- Dobro, kukavice jedna. - Znaš šta, možda bih...
Ako ste se svi opkladili, možemo li da održimo tradicionalnu zdravicu
i da počnemo sa dvobojem?
Bog sve muškarce i dečake dočekuje otvorenih ruku.
Povratak njemu je povratak kući.
Daj da odemo odavde sa čašću, vraćenim dostojanstvom i radošću.
Ura! Odlična zdravica, Arči.
Pucajmo!
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam...
Možeš li da popričaš sa Katarinom o tome da oprosti Marijal?
- Jebeš Marijal! Ona me ne voli. - Svi te vole. -Pa, to je istina,
često koriste reč "zatreskan". -Bilo bi dobro da kažeš nešto u njenu korist.
- Ne mogu. Grigore, ne budi neveran. - Ja nju volim. -Niti sentimentalan.
Ljubav prema njoj će venuti kako ona vene. Ljubav prema meni je večna.
Slažem se samo sa delovima toga.
Sranje, to nije dobro. -Kakve su šanse da se to dogodi?
- Smolnij? Šta se dogodilo? - Grigor je imao sekundanta.
Pogođen je u oko sa 40 koraka. Grozno, ali na neki način impresivno. -Ko?
Šta se dogodilo? -Pobedio sam. Vidimo se kod kuće.
Drugi je mrtav? -Treba da podignemo uzrast za dvoboje na 12 godina.
Mislim da je to nešto što smo danas naučili.
Ovo mesto!
Reći ćeš nešto značajno, zar ne? Ja bih to preskočila, ako ti ne smeta.
Blagi bože! Ne molim se, opusti se.
Ambasadori vas čekaju.
Da. Šta misliš, koliko će trebati da vojska stigne Britancima u Luizijanu?
- Procenili smo šest nedelja. - Šest? U redu, hvala ti.
Pošaljite ga.
Džoni! Svidela vam se večera?
Bila je divna, ali cele noći sam bio budan zbog pretnji engleskom jeziku.
Vojska može da dođe za deset nedelja, zar ne, Velementove? -Da, deset.
- Deset? Nadao sam se za šest nedelja. - Možemo i devet, zar ne, Velementove?
Kunem se, za devet nedelja.
Rusija, naravno, ima monopol nad trgovinom rabarbare.
Trenutna cena je 20.000 po 35.000 cm kubnih. -Da, gotovo kao zlato.
Želimo da cena bude veća od cene zlata.
Za nas je dobro da imamo trgovinu najvrednijom robom na svetu. 24.
Trebaće mi obveznica.
Imate dobru nameru? -Vojska će biti tamo za devet nedelja, dajem reč.
Dogovoreno. Divno! Dobro je.
Nije mi drago što je gotovo, bilo je baš zabavno, ali dogovor je pao. Ura!
- Idite i branite sve monarhije. - "Color"? Jebene životinje.
- To ste dobro rešili. - Ova igra je zabavna, izgleda.
Velementove, možeš da ideš.
Pošaljite ga.
G. Glaver.
Drago mi je što vam mogu reći da ćete dobiti novac i zalihe,
a oni će dobiti vojsku, ali bojim se da će doći koju nedelju prekasno.
Amerika i Rusija će zauvek biti prijatelji.
A spajaju nas napredne ideje i uzdignut narod.
Delimo vatru u našim srcima za poboljšanje celog čovečanstva.
- Verujem u to. - Ja takođe.
Odlazim, nevoljno.
Pa, mislim da je ostala još jedna stvar među nama.
Jeste?
- Znači, dvoboj? -Čula sam. - Znam da si verovatno ljuta.
Baš i nisam. Težak je put do promene, ali imam plan.
Osim toga, pojebala sam američkog ambasadora na stolu, pa sam vesela.
Duhovito. -Učinila sam to zbog nas i zato što sam to htela.
Katarina... -Znam da ćeš biti ljut, slomljenog srca i da će te boleti.
Koji kurac? -Nije isto kao jebanje i ubijanje roditelja, ali mislim
da ovim bar na neki način vraćam ravnotežu između nas.
Dođavola! -Boli te, razumem. Ali i ti razumeš.
Verovatno bi trebalo da nešto razbiješ.
Prokletstvo!
Tako sam i mislila.
Jesi li dobro? -Da, a to je bilo samo jebanje, tako da...
To je sve. To je, na neki način, pametno.
Žao mi je. Ja sam nam ovo učinio. -I meni je žao.
Ali nastavljamo. Uvek nastavljamo.
Da, ova naša ljubav može da podnese bilo koji teret.
- Ti si moja velika ljubav. - A ti si moja.
- Je li bio dobar? - Baš i nije.
- A moja majka? - Baš i nije.
- Vidimo se kasnije. - Vidimo se kasnije.
Pripazi da moj muž ne ubije ambasadora Amerike.
- Mislim da on odlazi. - Dobro.
Osećam se odgovornim, kao da sam ja kriv. -Pa, i jesi.
Petre! -Šta nije u redu? -Pojebala je nekog drugog. -Tako mi je žao.
Ne znaš kako je to kad zamišljaš ruke drugog muškarca na tvojoj ženi.
- To je mučenje. - Ne mogu to ni da zamislim.
Jadan mali.
Ovo je tako poznat osećaj. Ispravan.
Hvala vam, prijatelji.
Dobro sam. U redu. Idemo da ubijemo tog skota.
Smrade! -Rekla vam je? Zašto, pobogu?
- O, ne, pa vi umete da se tučete. - To je bila njena ideja.
Šta? Nije bila njena ideja. Ne. -Da.
- Poješću te. - Ja ću te...
"Proglas Zabrana dvoboja"
To si fino rešila. Obojica su otišli srećni,
- a Rusija je još srećnija. - Hvala ti. Tek sam počela.
- Vidim ja taj pogled. Opasan je. - I? -Meni se sviđa.
- Pojebala sam Glavera. -S kondomom? - Naravno. -Hvala bogu.
Divno! -Znaš li šta nam je potrebno?
Da mi, narod, budemo u velikoj sobi
i da počnemo da rešavamo stvari. Zajedno.
- Hoćeš li ih zaustaviti? - S vremenom.
Dobro je za njih da izbace to iz sebe.
MEDIATRANSLATIONS