- Marial, Marial. -Ja? - Ne razmišljaj o tem.
Ne razmišljam.
- Jebena Katarina. - Vidiš, sem vedel!
- Tudi midva sva v salonu. - Ja. Je kaj mleka?
- K vragu! - Oprosti.
George je v stanovanju, Maksim pa...
Pred otrokom ne bi smela.
Vse bo v redu.
Ja, seveda bo.
- Kje pa si bila? - Utihni in spi, Maksim.
VELIKA
IZBERITE OROŽJE
- O čem premišljuješ? - O službi.
Drugačna vodja moram biti. Slediti moram modri glavi in ne naivnemu srcu.
Tako sem jaz vedno počel.
Nisem več najstnica, ki je prevzela prestol.
Ja, moj idealizem in govori so nujni, pa tudi zmaga v bitkah.
Napredek niso samo krasne in minljive besede, ampak tudi kamen in les.
- Znaš z besedami. - To je patološko. Nehati moram.
Pa ti? Kaj se ti mota po glavi, mož?
Sol. Kaj, če bi ji dodali aromo limone, materine dušice
ali morda čokolade? Huda ideja.
Prav res.
Tukaj ne morem več spati.
Tu sem zabodla človeka. Spala bova v mojih prostorih. -Razumem.
Pa sem upala, da vaju bom zalotila, kako delata otroka. -Jaz sem za.
Ti pa ne? -Začutila sem, kako je Peter Veliki vame zasadil Igorja.
Po celem telesu sem začutila žarenje, kot da je vame priletel komet,
in tudi za očmi mi je žarelo. Onesvestila sem se.
Ko sem prišla k sebi, se mi je smejal in zavohala sem sumpor.
Mater. -Obiskat te je prišel britanski veleposlanik.
- Je Johnny tukaj? Obožujem ga. - Zaradi mene je prišel.
Tudi jaz grem. -Lahko. -To je zvenelo skoraj, kot da mi daješ dovoljenje.
Samo zdelo se ti je. -Najbrž res. Ker sem vročekrvna
in delam, kar hočem. -Jaz pa sem glava države in se dobim z nekom,
ki tukaj sklepa posle z glavo države. "Z mano." -"Touchette in touchez moi."
- Nič od tega ni beseda. - Zveni čudovito, kot predigra.
- Od tukaj vidim, da je Peter potreben. - Res sem.
Čez pol ure se dobim z veleposlanikom,
po tem ko odjašem moža in ga spravim k pameti. -Čudovito!
Ne? -Ne. Ne.
Te lahko od zadaj, medtem ko gledaš?
Moledovanje pred vprašanjem je pokvarilo predlog, zato, ne.
Bojim se, da kometa ni bilo.
- Pridi pozdravit Johnnyja. - Saj bom.
- Eno pravilo imava. - Nič več seksa in ubijanja sorodnikov?
Dve pravili. To, in: Ne vtikaj se v moje zadeve.
Vedi, kje je tvoje mesto, in to je tule, kjer si.
Všeč mi je tukaj. Breme Rusije je tvoje. Nikoli ga nisem hotel.
Sol, ki je nastala med seksom. Za to zagotovo obstaja velik trg.
- Peter! -Johnny! - Slišal sem, da si mrtev.
Nisem, ampak sem srečen,
ko vidim radost in strah v očeh tistih, ki me gledajo.
Nekateri upajo, da sem samo duh, ki jih preganja.
Dobrodošli, jaz... -Zapleši valček z mano. -Kakšna noč je bila to!
- Daj, daj. - Zdaj pa dol!
Gospoda, čeprav je to zabavno in bedasto, imam naporen dan.
Dragi, boš pazil na Pavla? Poskrbi, da se preseliva v moje prostore
in mislim, da te je deška šola povabila na Dan izbora pomembnih žena.
Seveda. Zveni sijajno.
Zjutraj sem ga jahala, dokler me ni rotil za milost.
- Hura! -Carica. - Ste opazili. Lepo.
Usedite se. Govorite. Kako lahko Rusija danes pomaga Angliji?
Veliko sem slišal o vas. -Imam kri na rokah, možgane v glavi,
in vsak moški, ki me vidi, si me želi. -Oho.
Nimam veliko časa. Pustiva formalnost,
za katero vaša dežela skriva apetit po krvi, denarju in tuji zemlji,
in preidite k stvari.
Nisem si mogel predstavljati, kako ste premagali Petra, zdaj pa si.
- Ameriška kolonija. - Vojna za neodvisnost.
Ni nam všeč, da se tako imenuje. Rečemo ji Nehvaležnost.
To je pravzaprav vaški upor. Potrebna je trda roka.
Z zadnjo bitko smo jih izmučili, premagali pa ne.
V interesu vsak monarhije je, da zaduši to idejo in vse, ki verjamejo vanjo.
Kaj hočete od nas? -10 000 vojakov. Številčno jih premagajmo.
En napad bo dovolj. Prelijte kri po njih.
Naj bodo disciplinirani.
In zakaj bi to naredila? -Poznate otok Menorko? -Zraven Španije?
Vaš je. Čudovit je, dvakrat na leto ga obiščem
in nag v morju jem pomaranče. Ni boljšega.
To ni dovolj.
To in prijateljstvo z največjo evropsko silo,
za kar si je Rusija večkrat prizadevala. Hura!
Res škoda.
To je dobra priložnost za vas. Vidim, da ste modri.
Dobro ste opazili. Premislila bom. Lahko greste.
Skodelico pustite.
Pod jezik jo daj. To je žolč breje bobrovke.
Jajčnike ti bo odprl kot Jezusovo grobnico na tretji dan.
Nisem prepričana, da sem pripravljena na nosečnost. Delo imam.
Naslednik in rezerva? V številčnosti je vedno varnost.
Poleg tega je Peter končno odkril, da ima talent. Očetovstvo.
Če bo imel polne roke, boš imela mir.
Vsako situacijo izkoristiš, kaj ne?
V svojih obzirnih dejanjih vedno izražam ljubezen, ja.
Vzor novi meni si.
Anglija hoče uslugo. Za vojsko v ameriški vojni nam ponuja Menorko.
Ameriški veleposlanik je tukaj. No, niso država,
zakaj se tako imenuje? Bolje rečeno, tip iz Amerike je tukaj.
- Fascinantno. - Najbolje, da jih držimo narazen.
Rusija!
Daj mi paradižnikov pire.
- Maksim! -Masaker. - Grem.
- Ne greš! -Kaj? - Prepovedujem ti!
- Ne igraj se z mojim potrpljenjem. - Maksim!
- Na tebi čutim njegov vonj. - Res? Res je tako.
Kako očarljiv vonj. Do njega moram biti prijazna. Hvala ti.
- Če greš... - Adijo, lepo se imej.
Na dvoru se iz tebe dela norca.
Pred moškimi na kolenih se najbrž težko osredotočiš na blagoslov.
Zato pa so molitve.
Pomagaj mi pri Katarini. Pojdi k tej nagnusni prasici
- in jo spravi k pameti. - Svetoval bi ti več potrpljenja
- in manj bogokletstva. - Všeč si ji, gre za to? -Ja.
To je tudi meni všeč. Cerkev mora biti njena prijateljica,
da bo tudi ona prijateljica cerkve. Počakati moraš svojo priložnost.
- Bodi na dvoru, delaj na svojem zakonu. - Nisi se mogel upreti, kaj?
Rastita skupaj, kot par, ko pa se mu bodo spustila jajca, bomo proslavili
- in ga poslali v vojaško šolo. - Smešno. Pogovori se s Katarino.
Marial, ko se nekomu usedeš v srce, si nenadomestljiva.
Naj začuti to praznino in potem se bo vrnila. Ne dregaj v staro rano.
- Prav imaš, seveda. - Vedno imam prav. To je moj dar.
Malce si bom oddahnila.
Povem vam, ko govorim o tem, imam ogenj v krvi in solze v očeh.
Mi, narod, sami odločamo o svojem življenju, narod tvori skupnost
in ustvarja sijajno vizijo družbe, kakršno hoče.
Zbirajo se in uresničujejo svoje želje, svojo najvišjo vrednost.
"Mi, narod." To je kot velik eksperiment. -Tako je.
Gledal sem vas, kako tukaj poskušate in vam ne uspe. -Jaz...
Vaš idealizem se kar blešči,
ampak osvoboditi narod od stotih let mantre "To se tako dela",
je jebeno težko. -Torej so moji neuspehi odpustljivi?
Plemeniti so. Ampak zdaj, ko sem vas spoznal, vem, da vam bo uspelo.
- Imate tisto nekaj. - Res imam. In uspelo mi bo.
Všeč mi je, ker skušate ustvariti vez med strastnim idealizmom
- in praktično umetnostjo... - Reševanja stvari. Tako mi rečemo temu.
Tako je! Tudi jaz se ukvarjam z umetnostjo reševanja stvari.
Se lahko za trenutek ustavim? S svojo lepoto ste me zmedli.
- Trenutek rabim. - Povejte, ko boste končali.
Prekleto, nisem končal. Ampak zaradi svojega naroda
moram prositi za posojilo in orožje iz Rusije.
Velik udarec so nam zadali, mi pa njim. Manjka nam orožja,
vendar smo tik pred jebeno zmago.
Razumem, vendar hočete, da vas mi oskrbimo?
Mojemu narodu bi bilo to zelo všeč.
In potem bosta Rusija in Amerika za vedno povezani.
Oprostite, lepotec, trenutek rabim. -Delo imam.
Briga me. Dolžni ste mi! Tukaj sedite zaradi mene, in zdaj ga ljubite,
on vam poseksa mamo in jo ubije, kaznovana pa sem jaz?
Oprostite, veleposlanik. Zaobljubila sem se mentalno motenim v Rusiji
in to moram spoštovati. -Čudovito! Če jim z močno lučjo posvetite v oči,
jih to pomiri. -Če mi bodo ušle stvari iz rok, bom poskusila.
V najslabšem primeru jih pomirimo, če jih dobro premlatimo.
- Kaj si hotela? -Pobotajva se. - Ne bo šlo. -Oprosti.
Hotela sem biti mirna. Obe veva,
da imam v vašem srcu posebno mesto in hoteli me boste nazaj.
Tega še nisem opazila. Sem pa opazila osvobojenost pred razkrivanjem
skrivnosti osebi, ki mi bo potem pohabila in zdrobila srce. -Res?
Kadarkoli želite, sem tu, zato ne govorite tega. -Delo imam.
Njemu ste oprostili, jaz pa naj se jebem?
Njegova lutka ste!
Stražarji, pospremite Marial nekam daleč izpred mojih oči. -Daj, no!
Najbrž se zdaj strinjamo, da je bil moj nasvet moder. -Ja.
Samo še enkrat bom rekla. Mi, ljudje. Vama ob tem ne zapoje kri?
S tem bodo začeli svojo ustanovno listino. Tudi mi jo rabimo.
Mi jo že imamo. -Pa nam je mar do trgovcev z bobri,
tako kot je mar Angležem? Britanci bodo zmagali, žejni so krvi.
Skodelica krvi in skodelica čaja. Na stran Britancev moramo.
Deželo bi morali zgraditi iz nič, iz načela razsvetljenstva,
brez preteklosti, ki te omejuje. Vsi moški in ženske so enaki,
in vsi iščejo svojo srečo tako, kot si želijo.
Pravkar sem slišal precej dober opis anarhije.
Britanci so dobri prijatelji. Bili so proti nam ob Švedski
in to nam je škodilo. Če bodo naši zavezniki, nam ne bo nihče težil.
Mogoče bomo rabili njihovo pomoč proti Otomanu.
Kaj pa bi Američani naredili za nas? Samo trgovci z rakuni so in fanatiki.
Vse to je kot kult. Nobene osrednje avtoritete, ki bi omejila žar norosti,
ki se pojavi, kjerkoli se ljudje zberejo v imenu Boga.
Pomagali jim bomo. Orlo ima o tem zagotovo svoj pogled. Je...
- Ne vem, mislim, da je odšel. - Zapustil je našo stvar.
Nikoli ni imel hrbtenice.
V Katjinih očeh sem videl veliko nezadovoljstvo po noči z njim.
- Občasno je masturbirala v kapelici. - Utihni, Archie.
Kar se tiče te naloge... Britanci so zelo slabi sovražniki.
Orla grem poiskat.
- Limona. -Pomaranča? - Ne, ampak opojna mešanica obeh.
- In malo jegulje. - Neverjetno!
- Arkadij, mi daš malce pozornosti? - Slabo zgleda.
Ogabno smrdi. Sol okušam, bi lahko to počela drugje?
- Lahko to popraviš, Vinodel? - Seveda, medicina ves čas napreduje.
- Črvi. - Črvi? V mojem želodcu?
Pojedli bodo nekrotično tkivo in potem boste kot novi.
- Fascinantno. Lahko gledamo? - Seveda. Verjetno dve žlici.
Jebenti! Poglejte jih.
- Grigor Pjotr Vasilij Dimov! - Maksim, kako si? Poglej te črve.
Se lahko nagneš, Grigor? Nižje.
Kaj... -Ubraniti moram čast. Borila se bova v dvoboju, gospod,
- jaz pa bom dobil svoje zadovoljstvo. - Dvoboj! Fantastično!
Ne bom se boril s tabo v dvoboju, Maksim. -Kaj pa govoriš?
- Dvigni jebeno rokavico, Grigor. - Ne bodi kreten. -10 let ima. -11.
Se vidiva v gozdu, pezde.
Ne jej tega! Nihče noče debele žene.
- Kaj se dogaja? - Izzval me je na dvoboj.
- Maksim! -Ja, draga? - Poberi rokavico. -Ne bom.
- Poberi jebeno rokavico! - Ne bom!
Poberi rokavico!
Žgečka me. -To je dober znak. Če vas začne praskati, me pokličite.
Ostala vam bo samo še ena ura življenja.
- Kam je šel Grigor? - V gozd, vaditi.
- Priležnica! - Kurba.
- Poglej moj želodec, prasica. - Ujezila si našo preljubo carico.
- Škoda, da je nisem ustrelila v glavo. - Se hecaš? -Nobenih naglih gibov,
- ker se lahko preselijo v pljuča. - Nihče ti ne bo verjel, Georgina.
Upam, da boš nekega dne videla luč, ki nam jo prinaša cesarica,
draga Tatjana.
Poglej tega jebivetra Voltaira, kako v nas seje seme uničenja.
Misliš na sifilis? -Ne, mislil sem na ideje, ampak očitno tudi sifilis.
- Kje je Katarina? - K Orlu je šla.
Morala bi se vrniti po četrtem hodniku.
Dobro. Kaj misliš o tem?
- Zelo ganljivo. - Hvala.
- Nekaj groznega se mu je zgodilo. - Misliš, da ni odšel?
- Ne, ne bi me pustil same. - Enkrat te je že. -Prav imate.
- Ampak takrat se je poslovil. - Mislil je, da sem ga izneverila. -Ja.
Hvala ti. -Niste vi krivi. Nekaj je brati vse te knjige,
povsem nekaj drugega pa razumeti in jih udejanjiti.
Najbrž je težko, in najbrž vas jezi, da so ljudje razočarani nad vami,
kar jim vidite na obrazih, slišite v glasovih, in čutite njihov obup.
To se ni zgodilo.
Oprostite, to je zvenelo zelo čudno.
- Nisem hotela tako reči. - Vznemirjena si.
Našla ga bom ali izvedela, kaj se mu je zgodilo.
Mislim, da je preprosto odšel, Katja.
- Hugo? -Sranje, oprosti. - Jočeš. -To ni prav moško.
Novice s Švedske smo dobili. Jebeni masakri. Demokracija je podivjala.
- Uvedi sankcije. - Ne morem, Hugo.
Tukaj sem videl Američana. Jebenti, svet je v plamenih.
Kako vznemirljiv človek in ideja. Tudi ti si imel včasih ljubezen in ideale.
Ja, včasih je bilo tako.
Zaščiti se. Preidi na stran Britancev, ali pa boš jokala na tujem hodniku.
Pogrešala sire, in se bala, da ne boš več videla Stockholma.
Žal mi je. In zakaj si izgubil?
Iskreno? -Ja. Za trenutek pozabi na lažne solze. Iskreno.
Dobra. Iskreno, zaradi iskrenosti. To me je zjebalo.
Verjel sem, da so vsi dobri,
mislil sem, da bodo hvaležni za moč, ki jim jo dajem.
Tega nisem nadzoroval, nisem se delal pametnega,
preprosto sem verjel v jebeni narod.
Ko to izrečeš na glas, je sramotno. -Ni.
To pomeni, da si imel dobro srce. Mogoče predobro.
- Zdaj so solze iskrene. - Ja.
Zjokat se grem. Oprosti.
Ubogi mali Švedek. -Elizabeta, povabiva oba ambasadorja na večerjo.
- Ju ne držimo narazen? - To ni zabavno.
12 korakov. Začnite.
Ena, dve, tri, štiri, pet, šest,
sedem, osem, devet, deset, 11, 12!
- Ves čas mu streljam nad glavo. - Nagonsko streljamo v višini človeka,
to je njegova prednost.
Majhna tarča. Tudi on je otrok, kdove, kaj bo naredil v tem trenutku.
Bilo bi dobro, da si pripravljen na vse. -Saj sem. -Ne fukaj moje žene!
Prekleto! -To je bilo odlično. Pav se je nasmejal.
Krasno, videl je svoj prvi dvoboj. To so trenutki med očetom in sinom.
Prvi dvoboj, prvi umor, prvi seks ob kočiji,
prvi fazan v omaki iz grozdja.
- Z malim se moram pogovoriti. - Odjebi. To moraš narediti.
Ampak poba nočeš ubiti, zato me poskušaj ustreliti v ramo.
Res? -Ja, raje v levo, na desni hranim Pavla.
Kako čudno, enkrat sem sanjal, da me hočeš ubiti. -Res? Jaz...
Grigor! -Kaj, pizda, delaš? Ne boš se boril z njim!
- To je dvoboj. Izzval me je. - Res moramo vaditi. Odjebi, če lahko.
- Tudi če ne, vseeno odjebi. - Joj!
- Pavla držim! -Ti jebena... - Dovolj!
Marial, odjebi! Pozneje se bova pogovorila.
Zakaj se ne bi med sabo pobili? To bi mi bilo zelo všeč.
Prav, vrnimo se k vaji.
- Ne vem, če lahko tukaj spim. - Kaj? Zakaj? -Zaradi ptičev.
Mama me je zaprla v ptičjo kletko, kjer sem se boril za kruh. -Kletko?
Ljudje mislijo, da so kanarčki ljubki, vendar so pošasti. -Dobro.
Si slišala za dvoboj? -Pravkar sem ga prepovedala. -Kaj? Ne!
To je arhaičen način reševanja nesoglasij.
Čeprav tvojo željo po napredku malce zaskrbljeno odobravam,
ti v Rusiji ni treba vsega spremeniti.
Bi res dovolil, da Grigor ubije Maksima?
Bolj bi me skrbelo za Grigorja. Maksim je nepredvidljiv.
- Ampak to počnemo zaradi Maksima. - Absurdno, ampak nadaljuj, zabavno je.
Žena jaha moškega v salonu, pred njegovimi vrstniki.
Mora se soočiti z njimi. Ko bo konec, lahko nadaljujem, ampak vsi,
še posebej on, lahko obdržijo čast in dostojanstvo.
- In oni lahko nadaljujejo tako kot prej. - To bom prepovedala.
- To je napaka. - Tvoje mnenje sprejmem in ga ignoriram.
V Rusiji je edini izhod iz zakona smrt.
- Zanimivo. -Zelo smešno. - Hvala ti.
- Kako zgledam? - Prekrasno. -Jebeno prekrasno!
Dvoboj vsako leto prepreči na tisoče umorov zakoncev. Verjemi.
Plemiči rabijo ventil za svoje domislice zunaj imperialnih kapric.
S tem dobijo moč nad življenjem in dober začetek dneva. Kockanje, kava,
- "foie gras" namočen v "Bloody Mary". - To prepovedujem. Sem že.
- Si napisala "kaznuje se s smrtjo"? - Ne.
Potem bodo to vsi ignorirali.
- Peter? -Ja? -Nisi ga ubil, kajne? - Biti moraš bolj natančna.
Orlo. -Pozabil sem na Orla. Nisem, z veseljem bi ga, ampak nisem.
Lažeš? -Ne! Ta mali mevžasti drekač me je dvakrat poskušal ubiti.
Če bi ga ubil, pa ga nisem, bi ves čas govoril o tem.
O tem bi napisal pesem in Velementov bi jo recitiral z visokim glasom.
Prav. Torej je res samo odšel. Kako čudno.
- In mevžasto. - Ja, mevžasto.
- Veleposlanik. - Johnny, pijmo. -Ja.
Pridruži se ženam veleposlanikov, dragi.
Spoznali ste našega drugega gosta. G. Glover, ameriški veleposlanik.
- G. Glover, to je g. Johhny Quirkton. - Prav. -Gospod.
Dame.
Zdaj lahko lepo večerjamo, pozabimo na nesoglasja in uživamo.
- Vsi boste umrli, pezde. - Vi tudi. -Gospoda!
Šalim se, seveda. Me veseli. Smešno, da se imate za veleposlanika.
Usedite se, prosim.
- Dobrodošli vsi. - Ja. Ta jebeni meni je katastrofa.
Proč z njim. Najprej teletina in fige, golob na žaru, povaljan v sol
z limono in rožmarinom. Tako je, aromatična sol.
Ocvrite olive in kruh, ter postrezite z inčuni in maslom. Hura! -Hura!
Hvala, dragi, ker vedno stremiš k boljši državi. -Tudi ti.
- Hura! - Hura!
Prekrasni ste. Žarite on znotraj in od zunaj.
To je bilo neumestno in pretirano.
Saj ne, da niste lepi. Zame ste male preveč bledi, ampak...
Sem omenil, da je Menorka čudovita?
Bodi šarmanten.
Ne. -Kako to misliš? Prepričana sem, da sva povabljena. Pokliči Katarino.
Sem ti rekel, da nisva povabljena.
Poslušaj, čuvaj.
Jaz sem caričina najboljša prijateljica in samo sprli sva se.
Ni tako mislila. -Rekla je, naj vas držim proč, tudi na silo.
- Prišla sem iz prijaznosti. Neverjetno! - To je prav ponižujoče.
Sol z limono in sol z rožmarinom.
Tudi jaz bi malo.
Potem pojdi na kolena, če hočeš.
Ne moreš ji dovoliti, da se klanja Ameriki, če je proti monarhiji.
Tega zagotovo ne počne.
Naj bo jasno, zdaj se bojujete za mojo naklonjenost.
Ne vem, v katero smer se nagibam. Naj se bitka začne.
Če so ideje orožje, se vojne ne bojim.
Gospe in gospodje, Združene države Amerike! -To ni država.
- "Živela" ZDA. Prihodnost je tukaj. - Dobro, hvala.
Na Rusijo in našo Katarino Veliko! Mi ustvarjamo razsvetljeno družbo,
ki lahko tekmuje s komerkoli. Tja nas vodijo njena moč in ideje. -Hura!
- Hura! -Hura! - Hugo, usedi se.
Voltaire, prebral sem vse, kar ste napisali.
- Seveda, ste. Ni za kaj. - In to mi je zjebalo življenje!
Izgubili ste deželo kot fantek, ki je izgubil igračo,
- in zdaj... - Pezde! -Hugo!
- To je boj, žena. - Duhovito.
Razbij ga, Hugo!
- Gospodje, malce spodobnosti, prosim. - V ZDA obožujemo strast.
Pretepe, seks, bogastvo, življenje. Do kosti.
Odlična ideja! Specite malce kostnega mozga, jaz pa bom dodal limonino sol.
Lizzie, to je noro. Zakaj si povabila to prasico?
- Hoče, da postanemo njeni sovražniki? - Ne, tega noče.
- Torej se igra z mano. Tako ne gre. - Kaj rabiš?
Od tod moram s srcem te prasice in z 10 000 vojaki.
Potem ji moraš ponuditi nekaj, kar jo bo osrečilo. -Mojega ogromnega tiča?
Nekaj imaš v očesu, prav tule.
To je dražba, poteguj se.
Ameriška trgovina bo zasenčila angleško.
Prijateljstvo z nami vas bo osvobodilo bolezni, ki ji rečete Evropa.
Bolezen? To je kruto. To je naša kolonija in naša trgovina,
tako da bomo, seveda, Rusiji v vsakem pogledu naklonjeni.
Vse to je samo ugibanje o tem, kdo bo zmagal, kajne? Zame.
- Kaj dobim zdaj? Menda je Ibiza lepa. - Ibiza, velja.
In vsi Baleari.
Poglej Katarino. Kot mušica je, ki jo privlači svetloba.
Vrsta moškega, ki ga hočeš zajahati. Kombinacija živali in filozofije.
Johnny, bober, pridete jutri na dvoboj?
Jutri ne bo dvoboja. -Si prepovedi dodala "kaznuje se s smrtjo?"
Še bom. -K vragu. Vsi imamo radi dvoboje, a ne?
- Hura! -Hura! - Hura! -Usedi se.
Narod je povedal svoje, ti pa ga imaš rada. -Grigor, pobotaj se z Maksimom.
- Grigor, usedi se. -Peter! - To je samo živahna debata,
carici pa je všeč, če Rusi v njej sodelujemo.
- Videti moram Marial. - Naredi to za malega.
- Ne moreš biti prepuščen tuji kaprici. - Lahko, vsi smo bili
- in smo. Zato bo tako. - To je razočaranje.
Se lahko za trenutek pogovoriva, dragi?
Kaj počneš? Jaz sklepam posel za Rusijo, si lahko... -Ja?
- Popustljiv in ubogljiv? - Ne, razen če mi iztrgaš srce
- in ga globoko zakoplješ. - Rekla sem, da imava eno pravilo.
Strinjal si se. -Ne moreš zjebati Anglije zaradi kolonije povzpetnikov,
ki na ulici jedo nedefiniran mesni izdelek v kruhu,
eden od njih pa te požira z očmi.
Slači me in z mano počne bolno čutne reči,
zdaj pa te na enkrat zanima Rusija.
- Kje si bil, ko si vodil Rusijo? - Jaz... -In to slabo.
Nisem še končala. Ko si slabo vodil Rusijo.
Čarovnica za zakon pravi,
da nepremišljeno izživljanje uničuje zakon.
Sredi pretkane strategije sem, zapletene in čudovite,
tako je premetena, da bi te vrglo na rit.
- Zato se ne vtikaj! - Ne. Prisili jih v premirje,
naj določijo datum bitke, se oborožijo in začnejo boriti,
midva pa se ne vtikava. -Drugi načrt! -Naj ti pustim, da vse zjebeš?
To ni ljubezen. -Ljubezen je, da drugemu pustiš živeti, kakor hoče.
Potem moraš razumeti, da je dvoboj zame in za druge svet.
- Kaj mi je oče rekel po prvem dvoboju? - Nekaj norega. -Ne.
"Moški, ki se sooči s smrtnostjo sebe in drugega moškega,
je okusil grenko sladkobo življenja v zadnjem delu grla,
in vsak vdih bo od takrat dih hvaležnosti in milosti." -Pizda.
Rekel je tudi, da je nenavadna poteza vboda noža v nasprotnikovo grlo
ponosen trenutek za očeta, še posebej, ker sem tipa že ustrelil v oko.
Dobra zgodba. Nazaj moram.
G. Glover, rada bi slišala še več o spremembah, ki jih uvajate.
Maksim, se lahko pogovoriva?
- Tega nama ni treba. - Ne strinjam se.
Vem, kako je, ko vidiš svojo ženo z drugim.
Boleče je, žalostno in ponižujoče.
Na dvoru so vsi vedeli, da sem rogonosec. Vendar obstaja rešitev.
Nihče ni nikogaršnja last. Nekoga ljubiš in živiš s posledicami ljubezni.
V tem sem našel mir. -Vsi na dvoru pa so te imeli za pizduna
- in se ti smejali. -Poslušaj, ti... - Se vidiva na travi.
Ubil te bom, prekleti pamž. -Ustrelil te bom med oči, ti sedel na glavo,
jedel piškote in smetano, medtem ko ti bodo psi jedli mrtvi anus.
Dobro. Mrtev si, mali!
- Ne moreš ga ubiti, Grigor. - Lahko. -Pomiri se.
Sekundanta rabiš. Lahko ga najamemo.
Oba bosta zgrešila, naredila 40 korakov. Dvoboj bo,
- vsi se bodo zabavali in šli domov. - "Medtem ko psi jedo moj mrtvi anus."
- Mater vola. - Jebeni smrkavci.
Vse bomo spremenili, tudi črkovanje besede "colour".
Da si ne drzneš! -Iz besede bomo izpustili črko.
"Rumor", "tumor" in "humor". Brez "u". Ostanemo samo mi. -Krasno!
- Kajne, Johnny? -Pezde! - Pripravite se na prihodnost,
ki se ji reče Združene države Amerike. -Ta iskrenost je moreča.
- Mi ji rečemo strast in ogenj. - Meni je všeč.
Ponujam vam Ibizo, vse Balearske otoke in milijon funtov,
- vi pa mi daste 10 000 vojakov. - Sliši se dobro.
Veleposlanik Glover, kaj mi lahko ponudite? -Spremembo.
Kakšen pezde!
- Kaj mi delaš? - Kaj?
Tvoji pogledi mi pravijo, da bi me najraje vrgel na tla, vzel britvico,
mi z eno potezo razrezal obleko, jo strgal z mojega golega telesa
in ga zarinil v mojo mokro pičko.
Ali pa sem narobe razumela. Malo sem kratkovidna in...
- Neverjetna si. - Ne govori očitnega.
- To je izpod tvoje časti. - Oprosti, jaz...
Vidim, da si bil včasih lep, ampak sta te žalost in alkohol uničila,
jaz pa to obožujem.
Jebeno življenje.
Ne klanjajte se jim. Vem, da tega nočete. V očeh vam vidim,
tako kot številne popoldneve ljubljenja.
Torej moram pomiriti svoje oči. Hočem, kar je najbolje za Rusijo.
Vaše srce poznam, vidim ga.
Nekoč me je morda vodilo srce, zdaj pa ne več.
Iskreno mi povejte, res mislite, da boste zmagali?
Manjka jim vojakov in zalog. Izčrpani so.
Brez okrepitve se bodo morali Britanci predati čez osem tednov.
Osem tednov.
Si prodal kaj soli? Ženske so bile malce zainteresirane,
- medtem ko so ti lizale prste. - Si sklenila dogovor?
- Upam, da ne s prodajalci bobrov. - Ne tiče se te, ampak jutri ga bom.
- Nocoj je bilo kar nekaj ljubosumja. - Pri tebi ali pri meni?
- Pri obeh. - Ljubezen je močna.
In močno boli, ko zbudiš tuje zanimanje. In on je kreten.
Če bi ga hotela, bi ga imela. -Jaz bi imel njihove žene, ampak jih nočem.
Ampak ti... -Kaj? -Poskušaš me razburiti. To mi je všeč.
Nisem tvoja lutka. -Kaj? -Veliko sem ti oprostila in zdaj imaš vso moč.
Nemočen sem, ker te ljubim. Poskušala si me ubiti, pa sem se pustil.
Je moja mama zgledala srečna, ko je padla? -Ne odpiraj mi starih ran.
- Prav imaš. - Kdo pa ima vso moč?
Tisti, ki je naredil napako in ve, da ne bo nikoli nehal plačevati za to,
vendar rad plača, ali ona, ki ji je bilo storjeno zlo
in ima palico, s katero ves čas mlati po drugem?
Pomagaj mi, da bom pozabila.
Zgodaj je. Se vrnemo v posteljo in vse pozabimo?
Raje bi gledal, kako ti kri šprica iz oči, medtem ko toneš v pekel. -Jezus!
Ne bom se boril. Sekundanta imam.
- Prav, reva. - Veš kaj, mogoče bi...
Če ste vsi stavili, bomo tradicionalno nazdravili
in začeli z dvobojem.
Bog vse moške in fante pričaka odprtih rok.
Vrnitev k njemu je vrnitev domov.
Daj, da odidemo s častjo, vrnjenim dostojanstvom in radostjo.
Hura! Odlična zdravica, Archie.
Streljajmo!
Ena, dve, tri, štiri, pet, šest, sedem...
Bi Katarino pregovoril, da oprosti Marial?
- Jebeš Marial! Ne mara me. - Vsi te imajo radi. -To je res,
- večkrat rečejo, da so zacopani vame. - Reci nekaj v njeno korist.
- Ne morem. Grigor, ne bodi nezvest. - Ljubim jo. -Tudi sentimentalen ne.
Ljubezen do nje bo uvenela z njo. Ljubezen do mene pa je večna.
S tem se samo delno strinjam.
- Sranje, to ni dobro. - Kako je to možno?
- Smolnij? Kaj se je zgodilo? - Grigor je imel sekundanta.
Pri 40 korakih je bil zadet v oko. Grozno, ampak impresivno. -Kdo?
- Kaj se je zgodilo? - Zmagal sem. Se vidiva doma.
Drugi duelist je mrtev? -Starost za dvoboje moramo dvigniti na 12 let.
Mislim, da smo se danes to naučili.
Ta kraj.
Nekaj pomembnega boš rekla, kajne? Če dovoliš, se raje zadrži.
Jezus! Ne molim, sprosti se.
Veleposlaniki vas čakajo.
Ja. Kako dolgo bo vojska potrebovala, da pride k Britancem v Lousiano?
- Šest tednov. - Šest? Prav, hvala.
Pošljite ga.
Johnny! Vam je bila večerja všeč?
Odlična, vendar sem celo noč bedel zaradi grožnje angleškemu jeziku.
Vojska lahko pride čez deset tednov, kajne, Velementov? -Ja.
- Deset? Upal sem, da čez šest. - Lahko čez devet, Velementov?
Prisežem. Čez devet tednov.
Rusija ima, seveda, monopol nad trgovino rabarbare.
Trenutna cena je 20 000 za 30 000 kubičnih cm. -Ja, kot zlato.
Hočemo, da je cena višja od cene zlata.
Za nas je dobro, da imamo trgovino z najdragocenejšo robo na svetu. 24.
Zadolžnico rabim.
Imate dobre namene? -Vojska bo tukaj čez devet tednov, obljubim.
Dogovorjeno. Krasno. Dobro.
Škoda. To je bilo zabavno, vendar imava dogovor. Hura!
- Pojdite in branite vse monarhije. - "Color"? Jebene živali.
- To ste dobro rešili. - Očitno je to zabavna igra.
Velementov, lahko greš.
Pošljite ga.
G. Glover.
Me veseli, ker vam lahko povem, da boste dobili denar in zaloge,
oni pa vojsko, vendar se bojim, da bo prišla kakšen teden prepozno.
Amerika in Rusija bosta za vedno prijateljici.
Združujejo nas napredne ideje in vzneseni ljudje.
Delimo ogenj v srcih za izboljšanje celega človeštva.
- Verjamem. - Tudi jaz.
Odhajam. Nerad.
Med nama je ostalo še nekaj.
Ja?
- Dvoboj, torej? -Sem slišala. - Vem, da si najbrž jezna.
Niti ne. Pot do spremembe je težka, vendar imam načrt.
In vesela sem, ker sem na mizi poseksala ameriškega veleposlanika.
Smešno. -To sem naredila za naju, in zato, ker sem tako hotela.
Katarina... -Vem, da boš jezen, strtega srca in da te bo bolelo.
Kaj, pizda? -Ni isto kot jebanje in pomor staršev, ampak mislim,
da sem s tem na nek način uravnovesila najin odnos.
K vragu! -Boli te, razumem. Hkrati pa razumeš.
Verjetno bi moral nekaj razbiti.
Pizda!
Se mi je zdelo.
Si v redu? -Ja, ampak to je bil samo seks, zato...
To je vse. Na neki način je bilo to pametno.
- Žal mi je. Sam sem kriv. - Tudi meni je žal.
Ampak greva naprej. Tako kot vedno.
Ja, najina ljubezen je vsemu kos.
- Ti si moja velika ljubezen. - Ti pa moja.
- Je bil dober? - Niti ne.
- Pa moja mama? - Niti ne.
- Se vidiva. - Se vidiva.
Pazi, da moj može ne bo ubil veleposlanika Amerike.
- Mislim, da odhaja. - Dobro.
Počutim se odgovornega, kot da sem jaz kriv. -Saj si.
Peter! -Kaj je narobe? -Z drugim se je dala dol. -Zelo mi je žal.
Ne veš, kako je, ko si predstavljaš roke drugega moškega na svoji ženi.
- To je mučenje. - Tega si sploh ne predstavljam.
Revček.
To je tako znan občutek. Pravi.
Hvala, prijatelja moja.
Dobro sem. V redu. Gremo ubit tega prasca.
Pezde! -Povedala vam je? Kaj hudiča je to?
- O ne, znate se tepsti. - To je bila njena ideja.
- Kaj? To ni bila njena ideja. Ne. - Ja.
- Pojedel te bom. - Jaz te bom...
"Odlok Prepoved dvobojev"
To si lepo rešila. Oba sta odšla srečna.
- Rusija pa je najsrečnejša. - Hvala. Šele začela sem.
- Ta pogled poznam. Nevaren je. - In? -Meni je všeč.
- Z Gloverjem sva se dala dol. - Z zaščito? -Seveda. -Hvala bogu.
- Krasno! - Veš, kaj rabimo?
Da smo kot narod v veliki sobi
in začnemo reševati stvari. Skupaj.
- Ju boš ustavil? - Počasi.
To morata dati iz sebe.
MEDIATRANSLATIONS