Marial!
- Nu te gândi la asta. - N-o fac.
- Nenorocita de Ecaterina! - Eram sigur!
- Suntem în salon. - Da...
Mai este lapte?
- Drăcia dracului! - Scuze.
George e în apartament, iar Maxim...
Nu vreau să facem sex în faţa unui copil.
O să fie bine.
Da, desigur.
- Pe unde ai umblat? - Taci şi dormi, Maxim!
ECATERINA
O POVESTE ADEVĂRATĂ, PE ALOCURI
ALEGE-ŢI ARMA!
- La ce te gândeşti? - La muncă.
Trebuie să mă las ghidată de mintea mea ascuţită, nu de inima naivă.
Asta-i abordarea mea.
Nu mai sunt tânăra mireasă care a preluat puterea.
Da, idealismul îşi are locul în discursurile mele,
dar preţuiesc victoriile,
ca progresul să nu reprezinte doar un şir de cuvinte efemere,
vreau să fie real, din piatră, din lemn.
Eşti o maestră a cuvintelor.
E o boală. Trebuie să încetez.
Tu ce faci?
Ce gânduri ai în dimineaţa asta, bărbate?
Mă gândesc la sare cu diferite combinaţii.
Lămâie, cimbru sau chiar ciocolată, dacă sărim puţin calul.
Într-adevăr.
Nu cred că mai pot dormi aici.
Am înjunghiat un om aici. Ar trebui să dormim în apartamentele mele.
Înţeleg.
Speram să vă prind încercând să faceţi un copil.
Sunt dispus s-o fac.
Mi-am dat seama când Petru cel Mare l-a băgat pe Igor în mine.
Am simţit o durere în tot trupul,
de parcă ar fi intrat o cometă în mine. Mă ardeau ochii.
Am leşinat. Când mi-am revenit, l-am văzut zâmbind.
- Şi mirosea a sulf. - Doamne!
Ambasadorul britanic vrea să discute cu tine.
A venit Johnny? Îl ador!
- Ca să discute cu mine. - Vin şi eu.
Ai voie să vii.
Ai zis-o de parcă am nevoie de aprobarea ta.
- Ţi s-a părut. - Probabil.
Sunt un bărbat viguros, hotărât, care face tot ceea ce vrea.
Iar eu sunt şeful de stat.
Trebuie să discut cu omul ce vrea să discute cu şeful de stat.
- Cu mine. - Touchette. Touchette, că vin.
- Nu există cuvântul ăla. - Dar mie-mi pare că flirtaţi.
Mi-e clar că Petru are erecţie.
Chiar am.
Mă văd cu ambasadorul peste jumătate de oră,
după ce-i bag minţile în cap soţului meu.
Excelent!
- Nu? - Nu.
Nu, nu.
Te-aş putea penetra din spate, cât îi priveşti pe ei.
Maniera servilă a cererii distruge bucuria faptei propuse. Răspunsul e nu.
Nicio cometă, din păcate.
- Îl poţi saluta pe Johnny. - Oricum aveam s-o fac.
- Vom respecta o regulă. - Gata cu regulatul şi ucisul rudelor?
Două reguli. Asta. A doua, nu te bagi în treburile mele.
Acceptă-ţi poziţia, care ţi-e clară în acest moment.
Sunt mulţumit în poziţia asta.
Povara Rusiei este a ta. Eu n-am vrut-o niciodată.
Sare cu gust de sex. Sigur o să existe doritori.
- Petru! - Johnny!
Auzisem zvonuri c-ai murit.
N-am murit, dar e plăcut să văd bucurie şi teamă în ochii oamenilor
când trec pe lângă ei. Unii speră să fiu o fantomă, care-i bântuie.
- Bine ai venit! - Dansează cu mine!
Ce seară a fost aia!
Domnilor, deşi acest moment prostesc este distractiv,
am o zi plină. Scumpule, poţi avea grijă de micul Paul?
Ocupă-te de mutarea în apartamentele mele.
Iar doamnele de la şcoala de fete sperau să mergi la Ziua Panglicii.
Desigur. Sună minunat.
L-am călărit azi-dimineaţă până m-a implorat să-l cruţ.
- Majestate. - Ai observat... Ce drăguţ!
Ia loc! Vorbeşte! Cum poate Rusia să ajute Anglia?
Reputaţia te precedă.
Femeie nemiloasă, deşteaptă, dorită de toţi oamenii care o văd?
Categoric.
Sunt ocupată. Să lăsăm formalităţile.
Ţara voastră pofteşte mereu, discret, la vărsări de sânge, la bani,
la pământul altora. Să trecem la treabă.
Nu-mi venea să cred că l-ai dovedit pe Petru, dar acum e uşor de crezut.
- Colonia americană. - Războiul de independenţă.
Nu vrem să fie numit aşa.
Noi îl numim Nerecunoştinţa. E o revoltă a ţăranilor.
E nevoie de abordări ferme.
I-am învins în mai multe bătălii în ultima vreme, dar nu i-am spulberat.
E în interesul tuturor monarhiilor ca această idee să dispară,
împreună cu toţi adepţii ei.
- Ce vreţi de la noi? - 10 000 de ostaşi.
Îi copleşim numeric. Un ultim atac ar trebui să-i pună punct.
Scăldăm câmpurile cu sângele lor, ca apoi să cultivăm disciplină.
- De ce aş face asta? - Cunoaşteţi insula Menorca?
- Din largul Spaniei. - E a voastră.
E splendidă. Merg acolo de două ori pe an ca să mă scald gol.
- Nimic nu-i mai plăcut. - Nu pare îndeajuns.
Plus o alianţă cu cea mai mare putere a Europei,
pe care Rusia a tot vrut-o.
Păcat...
Este o bună oportunitate pentru tine. Mi-e clar că eşti isteaţă.
Ai ochi buni, domnule.
Mă voi gândi. Poţi pleca. Lasă ceaşca jos.
Pune-ţi asta sub limbă. E bilă de la un castor gestant.
O să-ţi deschidă ovarele ca pe mormântul lui Isus în ziua a treia.
Nu sunt pregătită pentru o nouă sarcină. Sunt ocupată.
Nu strică să ai mai mulţi urmaşi. E o garanţie.
Plus că Petru s-a dovedit, în sfârşit, bun la ceva. La a fi tată.
Ţine-l ocupat ca să-ţi poţi vedea de treabă.
Eşti mereu pusă pe treabă, nu?
Îmi exprim mereu iubirea prin acţiuni ticluite.
Eşti o sursă de inspiraţie pentru noua Ecaterina.
Anglia vrea să ne ofere Menorca pentru ostaşi care să lupte în America.
A venit ambasadorul Americii.
Nu există ţara asta. De ce mama dracului îşi spune aşa?
A venit un tip din America. Sună mai bine.
Fascinant!
Ar fi indicat să-i ţinem separaţi.
Rusia!
Dă-mi pireul de roşii!
- Maxim. - A avut loc un masacru.
Am plecat.
Ba nu pleci!
- Poftim? - Îţi interzic să pleci!
Nu-mi pune răbdarea la încercare, nevastă!
- Maxim! - Îi simt mirosul.
Serios?
Ai dreptate. Miroase extraordinar.
Trebuie să mă port mai frumos cu el. Mersi.
- Dacă ieşi... - Pa! O zi frumoasă!
Te umileşte la curte.
Cred că ţi-e greu să te concentrezi când ai în faţă bărbaţi în genunchi.
De asta există rugăciune.
Ajută-mă cu Ecaterina!
Du-te şi bagă-i minţile în cap jigodiei ăleia haine!
Îţi sugerez să ai mai multă răbdare şi să răreşti blasfemiile.
- Acum te place. Corect? - Da. Îmi place situaţia asta.
Vreau ca biserica să-i fie prietenă ca ea să ne fie prietenă.
Ai răbdare, caută-ţi de treabă, întăreşte-ţi căsnicia.
- Nu te-ai putut abţine, nu? - Formaţi un cuplu cât mai puternic.
După ce-i coboară boaşele, petrecem şi apoi îl trimitem la şcoala militară.
Amuzant! Vorbeşte cu Ecaterina!
Marial, când intri în inima cuiva,
creezi un spaţiu de neînlocuit.
Las-o să simtă acel spaţiu gol. Te va căuta ea.
Nu mări acea rană.
Ai dreptate, fireşte.
Mereu am dreptate. E un dar.
O voi lăsa mai moale.
Majestate, te asigur.
Sângele-mi fierbe şi ochii-mi lăcrimează când discut despre asta.
Soarta este în mâinile noastre, în mâinile poporului.
Oamenii creează o viziune splendidă a societăţii dorite.
Se adună şi îşi exprimă dorinţele, valorile cele mai importante.
"Noi, poporul..."
- Pare un experiment măreţ. - Fix asta este.
Te-am urmărit şi am văzut că ai eşuat aici.
Idealismul tău străluceşte intens,
dar e foarte greu să scoţi un popor dintr-o mlaştină veche de secole
ca să-i duci "pe o cale mai bună".
Deci eşecurile mele pot fi iertate?
Sunt nobile.
Acum că te-am cunoscut, ştiu sigur că vei birui.
Ai acel ceva.
Într-adevăr. Într-adevăr, voi birui.
Îmi place că încerci să creezi o alianţă între idealismul înflăcărat
şi arta practică a...
Eficienţei.
- Aşa spunem noi. - Exact.
Şi pe mine mă interesează arta eficienţei.
Putem face o scurtă pauză? Frumuseţea ta îmi distrage atenţia.
Trebuie să o savurez niţel.
Spune-mi când termini.
Fir-ar să fie! Nu mă pot sătura!
Dar interesele ţării mele mă forţează
să cer un împrumut financiar şi provizii de la Rusia.
Ne-am sleit unii pe alţii de puteri.
Nu avem arme suficiente, dar suntem pe punctul să câştigăm.
Înţeleg. Şi aţi vrea să vă furnizăm arme.
Noi, poporul, am aprecia mult asta.
Apoi, Rusia şi America vor lega o prietenie veşnică.
Scuză-mă, chipeşule. Trebuie să discut cu ea.
- Sunt ocupată, evident. - Nu-mi pasă. Îmi eşti datoare!
Eşti aici datorită mie. Acum îl iubeşti...
Îţi regulează şi omoară mama,
iar eu sunt persoana pedepsită?
Scuză-mă, stimabile ambasador.
Am promis să ajut persoanele labile psihic. Trebuie să intervin.
E admirabil. Uneori, sunt calmate dacă le bagi o lumină puternică în ochi.
Voi încerca dacă sare calul. În cel mai rău caz, va fi bătută bine.
- Vrei ceva? - Vreau să facem pace!
- Nu se poate. - Îmi pare rău.
Mi-am propus să fiu calmă.
Amândouă ştim
c-am lăsat un spaţiu de neînlocuit în inima ta, c-o să mă vrei înapoi.
Încă n-am simţit asta. Ba chiar m-am simţit uşurată
acum că nu-i mai spun secretele unei persoane
care-mi calcă inima în picioare când sunt la mâna ei.
La mâna mea?
Eu sunt la mâna ta, Majestate. Nu vorbi prostii!
Am treabă.
Pe el îl ierţi, iar pe mine mă dai dracului?
Eşti sluga sculii lui.
Ostaşi, duceţi-o pe Marial departe de ochii mei.
Acum e clar că sfatul meu a fost înţelept?
E clar.
O s-o spun din nou. "Noi, poporul."
Nu vă face sângele să fiarbă?
Aşa vor începe documentul fondator al ţării lor.
- Avem nevoie de un aşa document. - Noi existăm deja ca ţară.
Ne pasă de războiul negustorilor de castori cu englezii?
Englezii vor câştiga. Sunt nemiloşi.
Beau sângele ca pe ceai. Ar trebui să ţinem cu britanicii.
Crearea unei ţări de la zero, pe baza unor principii sănătoase,
fără povara trecutului...
Egalitate între toţi oamenii,
libertatea de a păşi pe calea fericirii în termenii tăi...
Asta-i o descriere bună a anarhiei.
Englezii sunt prieteni utili.
Am suferit când au luat partea Suediei.
Dacă ne aliem cu ei, nimeni n-o să se mai pună cu noi.
E posibil să avem nevoie de ajutorul lor cu otomanii.
Cu ce ne-ar ajuta americanii?
Sunt negustori de ratoni, fanatici religioşi.
Parcă ar fi o sectă.
Nu au o autoritate centrală care să stingă flăcările nebuniei
care apar oriunde se adună oamenii în numele Domnului.
Îi vom ajuta. Orlo sigur are altă părere.
- E... - Nu ştiu.
- Cred că a plecat. - A abandonat cauza.
Mereu i-a lipsit coloana vertebrală.
Katya părea profund dezamăgită după o noapte petrecută cu el.
Am prins-o satisfăcându-se singură în capelă.
- Gura, Patri! - Referitor la problema actuală...
Britanicii pot reprezenta un inamic foarte periculos.
Mă duc să-l caut pe Orlo.
- Lămâie. - Portocală.
Nu. E un amestec din cele două.
- Cum ar fi cu nişte ţipar? - Incredibil!
Arkady, vrei să vii puţin aici?
N-arată bine.
Miroase oribil. Degust sarea. Puteţi face asta în altă parte?
O poţi ajuta, Vinodel?
Desigur. Medicina progresează încontinuu.
- Viermi. - În stomacul meu?
O să consume ţesutul necrozat şi o să te faci bine.
- Fascinant! Putem vedea şi noi? - Desigur. Cred că ajung două linguri.
- Grigor Piotr Vasili Dimov. - Maxim, ce faci?
- Fii atent la viermii ăştia! - Te poţi apleca, te rog, Grigor?
Mai jos.
- Ce faci? - Trebuie să-mi apăr onoarea.
Ne vom duela, domnule. Voi face dreptate!
Un duel! Excelent!
Nu mă duelez cu tine, Maxim.
Ce faci? Ridică naibii mănuşa, Grigor!
Nu fi dobitoc.
- Are 10 ani. - 11!
Ne vedem în pădure, idiotule.
Nu mânca asta. Nimeni nu vrea o soţie grasă!
- Ce s-a întâmplat? - M-a provocat la duel.
- Maxim. - Da, dragă?
- Ridică mănuşa! - Nu.
Du-te şi ridică naibii mănuşa!
Nu.
Du-te şi ridică mănuşa!
- Mă gâdilă! - E un semn bun.
Dacă nu te mai gâdilă, cheamă-mă. O să mai ai doar o oră de trăit.
- Unde s-a dus Grigor? - În pădure, ca să se antreneze.
- Concubino! - Târfo!
- Uită-te la stomacul meu, scârbo! - Ai trădat-o pe împărăteasă.
- Regret că nu te-am împuşcat în cap. - Glumeşti?
Fără mişcări bruşte, ca să nu migreze spre plămâni.
Nimeni nu te crede, Georgina.
Sper să poţi vedea lumina pe care o aduce împărăteasa în vieţile noastre,
dragă Tatiana.
Jigodia aia de Voltaire plantează seminţele distrugerii tuturor.
Te referi la sifilis?
Mă refeream la idei aberante. Dar da, răspândeşte şi sifilis.
- Unde-i Ecaterina? - S-a dus la Orlo.
Ar trebui să revină pe coridorul al patrulea.
Bun. Ce părere ai de asta?
Foarte înduioşător!
Mersi.
Cred că a păţit ceva groaznic.
- Nu crezi c-a plecat? - Nu. Nu m-ar părăsi.
- Te-a mai părăsit. - Ai dreptate.
Dar şi-a luat rămas-bun.
- Considera că l-am dezamăgit. - Aşa e.
- Mersi. - Nu este vina ta.
Una e să citeşti toate cărţile astea şi alta e să le înţelegi,
să le transformi în practică.
Trebuie să fie dificil, frustrant să ştii că lumea e dezamăgită de tine,
să vezi asta pe chipul lor,
să le vezi speranţele năruite.
Nu cred că s-a întâmplat asta.
Îmi pare rău.
Dialogul a luat o turnură ciudată. Nu voiam să-ţi vorbesc astfel.
Eşti supărată.
O să-l găsesc. O să aflu ce a păţit.
Cred că a plecat, Katya.
- Hugo? - Fir-ar! Iertare.
- Plângi? - Ciudat pentru un bărbat...
Am primit veşti din Suedia. Masacre peste masacre.
Democraţia a luat-o razna. Trebuie să impui sancţiuni.
Nu pot, Hugo.
L-am văzut pe american. Lumea se duce dracului.
E un om fascinant, cu idei fascinante.
- Ai avut acelaşi ideal cândva. - Da, am păşit pe calea asta.
Apără-te!
Aliază-te cu englezii ca să nu ajungi să plângi în ţări străine.
Şi să-ţi lipsească brânzeturile.
Să fii îngrozită că n-o să mai vezi Stockholmul...
Îmi pare rău. De ce ai pierdut?
- Sincer? - Da.
Lasă lacrimile false preţ de o clipă şi fii sincer.
Bine jucat. Sincer să fiu, sinceritatea...
... mi-a provocat declinul.
Am crezut că tot omul poate fi bun.
Am crezut c-o să fie recunoscători pentru libertatea primită.
N-am controlat situaţia, n-am fost isteţ.
Am crezut în popor. Sună penibil când o spui cu voce tare.
Nu e penibil. Asta înseamnă că ai avut inima mare.
Poate prea mare.
- Acum sunt reale. - Da...
Plec, ca să pot plânge puţin. Scuze.
Un suedez trist...
Elisabeta, hai să invităm ambii ambasadori la cină.
- Parcă-i ţineam separaţi. - Unde mai e distracţia?
12 paşi. Începeţi!
Unu, doi, trei, patru, cinci, şase,
şapte, opt, nouă, zece, 11, 12.
E greu să nu trag deasupra lui.
Instinctul îţi spune să tragi la cap, aşa că puştiul are un avantaj.
E o ţintă mică. Plus că-i copil. Cine ştie ce dracu' o să facă?
Fii pregătit pentru orice!
- Sunt pregătit! - Nu-mi călări nevasta!
Vai de capul meu!
Excelent! Paul a râs.
Mă bucur că poate savura primul duel.
Astea sunt momente speciale între tată şi fiu.
Primul duel, primul omor, prima partidă de sex pe o trăsură,
primul fazan cu suc de struguri.
- Ar trebui să discut cu puştiul. - Termină! Trebuie să faci asta!
Dar nu trebuie să omori puşlamaua. Încearcă să mă răneşti.
- Serios? - Da.
Nimereşte umărul stâng. Îl ţin pe Paul cu dreapta.
Ciudat... Am visat cândva c-ai încercat să mă omori.
- Serios? - Grigor.
- Bună! - Ce mama dracului faci?
- N-o să tragi în el. - E un duel. M-a provocat.
Are nevoie de antrenament.
Dacă nu te superi, cară-te. Dacă te superi, cară-te.
Îl ţin pe Paul.
- Nenorocito! - Ajunge! Marial, pleacă!
Vorbim mai încolo.
Ce-ar fi să vă omorâţi unii pe alţii?
M-ar bucura mult asta.
Să ne întoarcem la treabă.
- Nu cred că pot dormi aici. - Poftim? De ce nu?
Păsările. Mama mă băga ocazional într-o cuşcă cu păsări.
Luptam cu ele pentru firimituri.
Într-o cuşcă?
Canarii par păsări minunate, dar sunt nişte monştri.
Am înţeles...
- Ai aflat de duel? - Abia ce l-am interzis.
Ce? Nu!
E o soluţie învechită pentru conflicte.
Deşi apreciez şi mă şochează puţin setea ta de progres,
nu trebuie să schimbăm totul în Rusia.
L-ai lăsa pe Grigor să-l omoare pe Maxim?
Mi-aş face griji pentru Grigor. Maxim e imprevizibil.
Dar face asta pentru Maxim.
Absurd, dar te ascult, măcar pentru divertisment.
Soţia lui călăreşte un alt bărbat în salon, de faţă cu ai lui colegi.
Trebuie să se poată uita în ochii lor.
Când se termină, ei îşi pot vedea de călăreală. Mai important e
că el rămâne cu onoarea intactă. Iar situaţia poate reveni la normal.
- Îl interzic. - E o greşeală.
Ţi-am auzit părerea, dar ţi-o ignor.
În Rusia, o căsnicie poate fi încheiată doar de moarte.
Mi-ai atras atenţia.
- Amuzant. - Mersi.
Cum arăt?
- Splendid. - Al dracului de splendid!
Duelul previne moartea a mii de soţi în fiecare an. Crede-mă.
Nobilii trebuie să îşi poată rezolva problemele fără implicarea împăratului.
Asta le oferă un dram de putere. Şi o dimineaţă al naibii de plăcută.
Jocuri de noroc, cafea, foie gras cu bloody mary.
Deja l-am interzis.
- Ai scris "pedeapsa e moartea"? - Nu.
Dacă n-ai scris asta, toţi vor ignora ordinul.
Petru. Nu l-ai omorât, corect?
Oferă-mi mai multe detalii.
- Pe Orlo. - La dracu'! Uitasem de Orlo.
Nu. Mi-ar fi făcut plăcere, dar n-am făcut-o.
- Minţi? - Nu!
Jigodia aia impotentă a încercat să mă omoare de două ori.
Dacă l-aş fi ucis, deşi nu e cazul, m-aş fi lăudat încontinuu.
Aş fi scris o poezie despre asta.
I-aş fi cerut lui Velementov s-o recite cu voce piţigăiată.
Bine. Atunci, chiar a plecat.
- Ciudat. - Ce om slab!
Da, dovadă de slăbiciune.
- Stimabile ambasador. - Johnny!
Să bem!
Alătură-li-te soţiilor ambasadorilor, scumpule.
Văd că l-ai cunoscut pe celălalt distins oaspete.
Dl Glover, ambasadorul american. Dle Glover, dl Johnny Quirkton.
- Bine. - Domnule.
Doamnelor.
Sunt convinsă că putem avea o cină minunată,
că ne putem distra fără să ne gândim la conflicte.
O să muriţi cu toţii, jigodie.
- Şi voi. - Domnilor...
Glumesc, fireşte. Îmi pare bine, domnule.
Este foarte amuzant că ţi-ai spus "ambasador".
Vă rog, luaţi loc.
Bun-venit!
Chiar că! Meniul ăsta-i dezastruos, nevastă.
Dă-l dracu'! Începem cu viţel cu smochine,
iar apoi continuăm cu porumbel fript,
dat cu sare aromată cu lămâie şi rozmarin.
Aţi auzit bine! Sare cu aromă!
Mai prăjim nişte măsline
şi le mâncăm cu pâine, anşoauri şi unt.
Mulţumesc, scumpule. Mereu cauţi să ajuţi ţara.
La fel ca tine.
O s-o spun din start, eşti splendidă.
Străluceşti şi la interior, şi la exterior.
Un gest inutil şi exagerat.
Nu spun că nu eşti frumoasă. Eşti cam palidă pentru mine...
Ţi-am zis cât de frumos este pe Menorca?
Fii fermecător, bine?
- Nu. - Cum adică?
Sigur suntem invitaţi. Cheam-o pe Ecaterina.
Ţi-am zis că nu ne-a invitat!
Ascultă, străjerule!
Sunt cea mai bună prietenă a împărătesei.
Da, ne-am certat. Dar n-a vorbit serios.
A spus să te înlătur cu forţa dacă este nevoie.
Am venit din amabilitate! Incredibil!
Ce moment umilitor!
Asta-i sare cu lămâie.
Iar asta-i cu rozmarin.
Aş vrea şi eu.
Dacă tot ai început, treci în genunchi.
N-o poţi lăsa să ia partea Americii în detrimentul monarhiei.
N-o să facă asta.
Ca să fie clar, luptaţi pentru ajutorul meu.
Încă nu sunt sigură pe cine să aleg. Să înceapă bătălia!
Dacă armele sunt ideile, nu mă tem de război.
Doamnelor şi domnilor, Statele Unite ale Americii!
- Nu există ţara asta! - Trăiască SUA! Viitorul bate la uşă.
Bun, mulţumesc.
În cinstea Rusiei şi a Ecaterinei cea Mare.
Domnule, creăm o societate luminată cum puţine există.
La bază va sta tăria ei şi aceste idealuri.
- Hugo, ia loc! - Voltaire...
- Am citit tot ce ai scris. - Fireşte. Cu plăcere!
Şi mi-ai distrus viaţa!
Ţi-ai pierdut ţara ca un băiat care îşi pierde jucăria, iar acum...
Jigodie!
Hugo.
- Lupta ideilor, nevastă. - Amuzant...
Fă-l bucăţi, Hugo.
- Domnilor, puţină decenţă! - Americanii iubesc pasiunea.
Lupta, călăreala, averea,
viaţa! Suge-i măduva!
Excelentă idee! Prăjeşte nişte măduvă. O dau cu sare cu lămâie.
Lizzie, ce nebunie!
De ce-i dă atenţie jigodiei? Vrea să-i fim duşmani?
Nu vrea asta.
Bine... Mă joacă pe degete.
Nu accept asta.
Ce doreşti?
Doresc să plec de aici cu inima jigodiei şi cu 10 000 de oşteni.
Atunci, trebuie s-o faci fericită pe femeia asta.
- Cu scula mea imensă? - Ai ceva în ochi.
- Era... - Fix aici.
E o licitaţie. Licitează!
Comerţul american îi va spulbera pe englezi.
Prietenia cu noi vă scapă de povara asta ciumată numită Europa.
"Povară ciumată"? Foarte urât. E colonia noastră, comerţul nostru.
Evident că-i vom mulţumi Rusiei în această privinţă.
Nu am de unde să ştiu cine va câştiga, corect?
Ce primesc acum?
- Am auzit că e frumos în Ibiza. - S-a făcut. Toate Insulele Baleare.
Iat-o pe Ecaterina!
Arată ca o molie entuziasmată, atrasă de o flacără chipeşă.
E genul de bărbat pe care vrei să-l călăreşti.
Animalic, dar cu idei.
Johnny, Castoraş! Veniţi mâine la duel?
Nu va fi niciun duel mâine.
Ai precizat "pedeapsa este moartea" în proclamaţie?
O să adaug.
Vrăjitoare! Cu toţii adorăm duelurile, nu?
Ia loc!
Poporul s-a pronunţat, iar tu iubeşti poporul.
Grigor, fă pace cu Maxim.
Grigor, ia loc!
- Petru! - E doar o dezbatere, domnilor.
Împărăteasa vrea ca ruşii să fie adepţii dezbaterilor.
- Trebuie să discut cu Marial. - Grigor.
Trebuie să faci asta pentru puşti. Nu poţi sta la cheremul altuia.
Ba pot. Cu toţii facem asta. Aşa a fost mereu. Asta-i tot.
- Ce dezamăgire! - Putem vorbi puţin, scumpule?
Ce faci? Eu lupt pentru binele Rusiei.
- Se poate să fii... - Cum?
Ascultător şi docil?
Doar dacă-mi smulgi inima din trup şi-o îngropi sub un munte.
Ai acceptat unica mea regulă.
Nu poţi sfida Anglia pentru o colonie de visători,
care se pare că mănâncă pastă de carne de origine necunoscută.
Plus că tipul te soarbe din ochi!
Corect ar fi că mă dezbracă şi mă satisface sexual cu ochii.
Îţi pasă brusc de Rusia?
De ce n-ai făcut asta când conduceai Rusia?
Ai condus Rusia prost. Nu terminasem fraza.
Vrăjitoarea căsniciei a spus că atacurile astea nesăbuite
pot distruge fericirea.
Folosesc o strategie atât de vicleană, atât de bizantină şi de sclipitoare,
încât te-ar uimi complexitatea ei
şi cuvintele necesare ca s-o descriu. Vezi-ţi de treabă!
Nu. Trebuie să-i facem să accepte un armistiţiu,
să aleagă data unei bătălii, să înarmezi ambele tabere...
- Planul va fi altul. - Tre' să accept greşelile tale?
Asta nu înseamnă iubire.
Iubirea înseamnă să-l laşi pe celălalt să trăiască aşa cum vrea.
Atunci, înţelege că duelul e sacru pentru mine şi pentru ceilalţi.
După primul duel, ştii ce mi-a zis tata?
- Ceva absurd. - Dimpotrivă.
A zis: "Un om care a înfruntat mortalitatea"
"a simţit gustul dulce-amărui al vieţii în spatele gâtului,"
"iar fiecare respiraţie a lui va fi apoi marcată de compasiune."
La dracu'!
A mai spus:
"Sunt mândru că i-ai aruncat cuţitul în gât. A fost o tactică neortodoxă."
"Mai ales că l-ai împuşcat în ochi."
Ce poveste! Trebuie să mă întorc.
Dle Glover, aş vrea să aud mai multe despre schimbările pe care le veţi face.
Maxim...
Putem vorbi puţin?
- Nu trebuie să facem asta. - Nu sunt de acord.
Ştiu cum este să-ţi vezi soţia cu altcineva.
Este dureros, trist,
umilitor.
Am fost tipul de la curte a cărui soţie era veşnic regulată.
Dar există o soluţie.
Nu ne aparţinem unul altuia.
Iubim pe cine iubim şi acceptăm consecinţele acelei iubiri.
Eu am acceptat asta.
Şi toată lumea te-a considerat un laş penibil şi a râs de tine.
Ascultă!
- Ne vedem pe iarbă! - O să te omor, puşlama!
O să te împuşc între ochi, o să mă aşez pe capul tău
şi o să mănânc tort ca să celebrez faptul că anusul ţi-e mâncat de câini.
Bine...
Eşti mort, omuleţule!
- Nu-l poţi omorî, Grigor. - Ba pot.
Calmează-te! Ai nevoie de înlocuitor.
Putem angaja unul.
Amândoi o să rateze. Îi punem să facă 40 de paşi.
Se duelează, toată lumea se distrează şi pleacă acasă.
"Anusul o să-ţi fie mâncat de câini..."
- Vai de capul meu! - Copiii de azi...
Schimbăm totul, prietene, inclusiv felul în care scriem "culoare".
N-aţi îndrăzni!
Scoatem "U"-ul din el. Schimbăm multe cuvinte.
Facem cum vrem noi!
- Splendid! Eşti de acord, Johnny? - Jigodie!
Pregătiţi-vă pentru viitor. Se va numi Statele Unite ale Americii.
- Epuizanta seriozitate... - Noi îi spunem pasiune.
Mie-mi place.
Bine. Ibiza, toate Insulele Baleare,
plus un milion de lire pentru 10 000 de ostaşi.
Sună bine.
Dle Glover, tu ce-mi poţi oferi?
Schimbări.
Jigodia dracului!
- Ce-mi faci? - Ce?
Felul în care mă priveşti îmi spune că vrei să mă pui pe masă,
să-mi tai rochia dintr-o mişcare,
să o rupi de pe corpul meu dezgolit şi să năvăleşti în păsărica mea udă.
Am interpretat greşit? Nu văd bine la distanţă...
Te consider incredibilă.
Nu-mi servi platitudini, Velementov. Te faci de râs.
- Scuze. - Mi-e clar c-ai fost cândva frumos.
Acum pari răvăşit de suferinţă şi de alcool. Şi-mi place mult!
Drăcia dracului!
Nu-i alege pe ei.
Ştiu că nu vrei asta. O văd în ochii tăi,
unde mai văd atât de multe după-amiezi dedicate amorului.
Atunci, ochii mei trebuie să se liniştească.
- Vreau binele Rusiei. - Ştiu ce ai în inimă. Mi-e clar.
Cândva, luam decizii cu inima. Dar nu mai este cazul.
Spune-mi adevărul. Chiar crezi că puteţi câştiga războiul?
Nu mai au nici soldaţi, nici provizii.
Acum e o luptă de uzură.
Fără întăriri, britanicii vor fi nevoiţi să se predea în opt săptămâni.
Opt săptămâni.
Ai vândut sare?
Femeile păreau uşor interesate de sare când ţi-au supt degetele cu poftă.
Ai ales o tabără? Sper că n-ai ales vânzătorul de castori.
O să aleg mâine, dar nu te priveşte.
- Ai fost gelos în seara asta. - Eu sau tu?
Sinceră să fiu, presupun
că amândoi am fost.
Iubire puternică.
Durerea e intensă când vezi un idiot pe teritoriul tău.
- Apropo, e un idiot. - Dacă-l doream, l-aş fi avut.
Iar eu le-aş fi regulat soţiile. Dar nu vreau asta.
- Iar tu... - Da?
Vrei să mă întărâţi.
- Îmi place. - Nu sunt sclava sculii tale.
- Ce? - Ţi-am iertat multe păcate.
Asta-ţi dă multă putere.
Sunt neputincios în faţa iubirii tale. Ai vrut să mă omori şi n-am ripostat.
Când a căzut, mama părea fericită?
Nu desface rana...
- Ai dreptate. - Cine are toată puterea?
Cel care ştie că a greşit şi ştie că va plăti mereu pentru asta,
dar acceptă situaţia,
sau cel căruia i s-a greşit şi-l tot atacă pe tema asta?
Fă-mă să uit.
E foarte devreme. Ne întoarcem în pat şi dăm totul uitării?
Prefer să văd sânge ţâşnind din ochii tăi înainte să ajungi în iad.
Isuse Hristoase!
N-o să fac asta. Vino puţin!
Bine, fie. Laşule!
Dacă pariurile au fost puse,
putem trece la binecuvântarea tradiţională ca să începem duelul?
Dumnezeu aşteaptă orice om,
sau băiat, cu braţele deschise.
Întoarcerea la El înseamnă întoarcerea acasă.
Să plecăm de aici cu demnitatea intactă, cu moralul ridicat.
Ce toast excelent, Patri!
Hai cu împuşcăturile!
Unu, doi, trei, patru,
cinci, şase, şapte,
opt, nouă, zece, 11, 12...
Ai putea să-i spui Ecaterinei s-o ierte pe Marial.
- Dă-o dracu'! Nu mă place. - Toată lumea te place.
Ai dreptate. Multă lume mă iubeşte.
Ar putea conta să pui o vorbă bună.
- Nu pot. Grigor, nu fi neloial. - O iubesc.
Nu fi sentimental.
Iubirea ta pentru ea se va ofili ca ea. Pe mine mă vei iubi mereu.
Îţi dau dreptate doar parţial.
- Rahat! E grav! - Care erau şansele?
Smolni?
- Ce s-a întâmplat? - Grigor a folosit un înlocuitor.
Fix în ochi de la 40 de paşi. Oribil, dar impresionant.
- Cine? - Ce s-a întâmplat?
Am câştigat. Ne vedem acasă.
Celălalt e mort?
Trebuie să mărim vârsta de duelare la 12 ani.
Asta-i lecţia învăţată azi.
Locul ăsta...
Ai de gând să spui ceva profund? Nu vreau să te aud.
Isuse Hristoase!
Nu mă rog. Calmează-Te!
Te aşteaptă ambasadorii.
Da.
Cât o să dureze să ajungă soldaţii la britanicii din Louisiana?
Estimăm şase săptămâni.
Bine, mersi. Poate intra!
Johnny. Presupun c-ai savurat cina.
Sigur. Deşi m-au bântuit toată noaptea ameninţările la adresa limbii regelui.
Ostaşii pot ajunge acolo în... Zece săptămâni, Velementov?
- Da, zece. - Speram să ajungă în şase.
Ar putea ajunge în nouă săptămâni. Nu, Velementov?
Jur pe viaţa mea, în nouă.
Rusia deţine un monopol în comerţul cu rubarbă.
Actuala înţelegere este de 20 000 baniţa.
- Valorează aproape cât aurul. - Vrem să fie mai scumpă ca aurul.
Ne-ar ajuta să avem un monopol pe piaţa celui mai de preţ bun.
24. Am nevoie de o garanţie în scris.
Pe bună credinţă?
Ostaşii vor ajunge acolo în nouă săptămâni. Promit.
S-a făcut. Minunat! Excelent!
Păcat că se termină, m-am distrat de minune.
Dar am bătut palma. Du-te şi apără monarhiile lumii!
"Color"? Animalele dracului!
- Bravo! - Se pare că joaca e distractivă.
Velementov, poţi pleca.
Poate intra!
Dle Glover.
Am plăcerea să-ţi spun
că vei primi bani şi provizii, iar ei vor primi soldaţi.
Dar vor ajunge cam târziu.
America şi Rusia vor fi prietene pe vecie.
Unite de idei progresiste şi popoare luminate.
De pasiunea comună pentru binele omenirii.
- Cred asta. - Şi eu.
O să plec de aici cu greu.
Cred că mai rămâne un lucru de pus la punct.
Da?
- Duelul... - Am auzit.
Ştiu că eşti furioasă, probabil.
Nu chiar. Drumul către schimbare e greu, dar am un plan.
Ambasadorul american mi-a tras-o pe birou,
iar asta m-a liniştit.
Amuzant!
Am făcut-o pentru noi şi pentru c-am avut chef.
Ecaterina...
Ştiu c-o să te enervezi şi c-o să suferi niţel.
Ce mama dracu'?
Nu-i acelaşi lucru ca regularea şi uciderea părintelui celuilalt,
dar simt că e un pas spre regăsirea echilibrului între noi.
- Fir-ar! - E dureros, înţeleg.
Dar şi tu înţelegi.
Ar fi cazul să strici ceva.
La dracu'!
Mă gândeam eu.
- Eşti bine? - Da.
E vorba doar de sex. Cam asta-i...
Este o abordare inteligentă, într-un fel.
Îmi pare rău. Eu ne-am făcut rău.
Şi mie-mi pare rău.
Dar vom merge mai departe.
- Ca întotdeauna. - Da.
Iubirea noastră poate face faţă oricărei poveri.
Eşti marea mea iubire.
Şi tu, a mea. S-a mişcat bine?
Nu prea.
- Mama? - Nu chiar.
Pe curând.
Ai grijă ca soţul meu să nu-l omoare pe ambasador.
- Cred c-o să plece. - Bine.
- Mă simt vinovat. Simt că-i vina mea. - E vina ta.
- Petru? - Ce s-a întâmplat?
- S-a culcat cu altcineva. - Îmi pare nespus de rău!
Nu ştii cum este...
Ideea că un alt bărbat ţi-a atins soţia este chinuitoare.
Nici nu-mi pot închipui.
Bietul de tine!
E o situaţia foarte familiară.
Şi potrivită.
Mulţumesc, dragi prieteni.
Sunt bine.
Hai să-l omorâm!
- Jigodie! - Ţi-a zis? Ce mama dracu'?
- Sunt bine. - A fost ideea ei.
Ce? N-a fost ideea ei!
O să te mănânc de viu!
Bine jucat!
Am auzit c-au plecat fericiţi. Rusia e şi mai fericită.
Mulţumesc.
- Sunt abia la început. - Ştiu privirea asta. Pericol!
- Şi? - O ador!
M-am culcat cu Glover.
- Ai folosit dop de lămâie? - Desigur.
Slavă Domnului! Excelent!
Ştii ce ne trebuie?
Noi, poporul, trebuie să ne adunăm într-o cameră
ca să începem să fim eficienţi. Împreună.
O să intervii?
Mai încolo.
E bine să se descarce.
Traducerea şi adaptarea ALEX HANGANU