Carica Katarina Velika! Živjela! -Živjela!
Gledali smo... -Postat ću otac. Nikad nisam bio ovako uzbuđen!
- Iskreno, ne želim biti car. -Ne? - Proglašavam te ruskom caricom.
On ima plan. -Sjebat će, doći mi ponižena, tužna
i željna moje ljubavi i velikog kurca. -Divan plan.
Dvojnici, niste dovoljni zgodni. Možda ti. -Jesi li zavarao stražare?
- Jesam, onaj visoki mi je izdrkao. - Ponovno stvorimo Rusiju. -Svakako.
Moram sudjelovati u vašoj vladavini.
Orlov je plan izbosti vas 60 puta i onda nešto sa soli, medom i mravima.
- Uživao bih u nečemu od toga. - Dječak je! S kurcem! -Ljudskim kurcem?
Nikad se nisam jebala s konjem!
Izradio sam ovo za Pavla od medvjeda. -Rekao si da stižemo?
Dok su mi palili stol i vikali: "Srušite kralja Huga",
ja sam napisao pismo. -Možeš ostati.
Nisam zaboravio kako je voditi carstvo. Nema kraja. -Dođe kraj.
- Georgina, zašto si se vratila? - Viđam se s nekim. -S kime?
- S Marial. -Ovo ti je rođak? - I moj zaručnik. -Što?
Ne želi da mu pušim i utišava idiote na dvoru koji žele da se udam.
- Doista su zajedno. - Petar je moja velika ljubav.
Možda će sjediti na tvome lice, ali ne i na tronu.
Osmanlije su prodrli u naše granične pokrajine.
Sultane. -Nije čudo da je Petar zanesen.
- Katarinina majka je ovdje. - Mislim da si uzbudljiv.
Žene ne završe s muškarcima koji im jebu majke.
Svakako ću pokušati izbjeći to.
Zdrobio sam srce svoje žene poput miša u dabrovu grlu.
Ubio mi je majku. -Pouzdanje u prozorsku dasku ubilo ju je.
- Dobra večer, dame i gospodo. - Kog vraga radite? -Uhitite ih.
Ne mene! Ne mene!
Pugačev.
Kvragu! Jebeno boli.
- Imali smo problema. - Očito brak ima izazove.
- Došlo je do krvoprolića. - Pokušala me ubiti. S puno uboda.
Pojebao mi je majku. S puno jebanja. Pokušavamo krenuti dalje.
- Zaboraviti prošlost. - Dočekati novi dan.
24 SATA PRIJE
'Jutro. -'Jutro.
Ja... -Zato smo savršeni zajedno.
Ne osjećam se dobro danas. -Vrati se u krevet.
Mislim da se moram okupati.
Zbilja nisam bila svoja. -Ne. A možda nikad nisi bila više svoja.
Imala sam loš dan.
- Jako sam gladna. - Tako zna biti od ubijanja.
Jednom sam ubio trojicu i pojeo sam soba punjenoga guskom, punjenu narom.
Nevjerojatno. -Ne bih o tome. -Čestitam na sultanu.
Diže mi se od same pomisli. -Htio me ubiti. -Ali nije. Super za tebe.
Imala sam loš dan, za što si, naravno, ti kriv. -Zbog jebanja tvoje majke.
Možemo li ne govoriti to naglas? Ikad. -Dobro pravilo za budućnost.
Budućnost. Kakva će ona biti? Nakon onog jučer... Smetena sam.
Da rezimiramo, ne želimo se pobiti pa nam predviđam sretnu budućnost,
- s puno plesa šljive i seksa. - Koji je vrag ples šljive?
Drago mi je da pitaš. To je ritualni proljetni ples s orgijama u zoru
dok šljive padaju s drveća iznad tebe. -Naravno da jest.
Moram voditi državu dok ne plešem pod šljivama.
Sad si puno moćnija vladarica. Sad te se jebeno plaše.
Ne želim da me se plaše. -Dobro rukuješ oštrim nožem, ali i oštrim riječima.
A i djelovala si poremećeno, a to zbilja napaljuje.
Prošlost mora umrijeti, inače ne možemo nastaviti dalje.
Onda je mrtva. -Oprosti.
Katkad imam skriveni bijes. -Razumijem.
Moram se ići baviti stvarima. -Naravno.
Zahtijevam da se moja žena oslobodi.
Sranje, zaboravila sam na to.
VELIKA
METAK ILI MEDVJED
- Dovraga. -Jebote! -Stalno to ponavljaš. - Dobro opisuje moje osjećaje.
Što ćeš izabrati kada dođe do toga? Metak ili medvjeda?
- Protiv medvjeda imaš šanse. - Umrijeti bolno dok ti jede pluća.
Netko je sigurno pobijedio medvjeda. -Ne sjećam se baš.
Jebote! -Marial.
Medvjedi su gladni. -Moraju biti izgladnjeli. U tome je poanta.
Kakav divan dan. Pričekaj trenutak.
Ako ste zaboravili, Petar je mrtav. -Hura!
- Prestanite to govoriti! - Zora je odavno prošla.
Valjda je zaspala. Bilo je naporno ubiti Petra.
Trebali bismo jednostavno učiniti to. -Rekla je da je čekamo.
Orlo, trebali bismo je potražiti. Mrzim zuriti u ljude koje ću ubiti,
a koje poznajem od rođenja. Čudan je dan.
Divan je dan, Velementov. Počinje budućnost.
- Pa, to je bilo posebno. - Noć je malo izmaknula kontroli.
Nisam se mogla suočiti s onime što će se dogoditi.
- Osjećam se loše kad ovako gledam. - Vidjela sam da bi se volio pridružiti.
- Grješnik sam. - Odmah si oprosti.
To ja uvijek radim. Nadam se da to radi i gđa Dušenova nakon onoga sinoć.
Nisam godinama bila tako nastrana. Zapravo je bilo uzbudljivo.
I vrlo pogrešno. Ali ipak uzbudljivo!
Bilo je lijepo bježati od stvarnosti, ne želim se vratiti nazad.
Jebena orgija i ja nisam pozvan? Nepristojno. -Dragi, živ si! -Da.
- Pazi ovo. Ubola me pet puta. - Izgledaš dobro s obzirom na to.
Ne razumijem. -Dao sam Pugačevu svoj kaput.
Imao sam predosjećaj. Dok sam to činio, mislio sam: "Ne."
Vidjela si što je rekla na vjenčanju. Ona i ja u našim srcima,
ali nešto me nagnalo da odigram Pugačeva.
Onda me napala, kao divlja. Napalim se kad se toga sjetim,
ali u isto vrijeme, ubola me. Pokušavam nastaviti dalje,
ali bio bih mrtav da nisam tako pametan. Breskva? Godila bi mi.
Bolje da ne diraš ovu. -Bojim se odgovora. Katarina je mrtva?
Izgledala je bijedno i slomljeno dok me gledala, kao i ja,
a onda smo se bacili jedno na drugo i...
Ne, ova mi je veza katkad previše komplicirana. -Oboje su živi?
To je sjajno. Vaša je ljubav jaka. Divan dan!
Tako nekako. To ne mogu shvatiti. Cijeli sam doručak gledao pribor,
dok je ona jela jazavca i gusku. Kako da tako živim?
- I dalje će ubiti zatvorenike? - Koje zatvorenike?
Zdravo, kakav dan!
Sad kad je mrtav, možemo raditi. Ako mogu reći, dok je bio živ,
niste mogli voditi zemlju. -Žao mi ga je. Znao sam ga otkad...
Ako žališ za njim, ustrijelit ću te. Čekaju vas zbog zatvorenika.
Da... Katkad, ako su dani...
Dao sam najavu njegove smrti u novine.
Moramo razgovarati. Vas dvojica, odjebite. -Ne. Ne. Ne!
Zajebi sve. Zdravo.
Mogu objasniti. -Laknulo ti je što sam živ, Orlo. I meni.
Svima nam je. Novi je dan, dan oprosta.
Uhitila si sve moje prijatelje. Moraš ih osloboditi.
Ne govori mi što da radim. -Moram sjesti.
Dvor je uzbuđen zbog metka ili medvjeda. -Što je "metak ili medvjed"?
Biraju hoće li ih ustrijeliti ili će ih izmrcvariti medvjed.
Ako prežive, slobodni su. Ja sam to izmislio. -Nisam to naredila.
Mislio sam da će dvor biti oduševljen... -Sinoć smo ubijali ljude.
Sinoć smo eliminirali sve protivnike. -Vičeš li ti to na nju?
Ispast ćete slabi ako ih pustite, a svi su uzbuđeni.
Ja ću to ispraviti, neće mi pobiti prijatelje. Sredit ću to.
Odani su mi pa će biti odani i njoj kao što sam i ja.
Žao mi je. Ubila sam ga, samo što to nije bio on. A onda je moje srce...
Teško je objasniti. -Započeli smo nešto. Zakleli smo se krvlju,
a nismo postigli apsolutno ništa. Čak ni puč, čini se.
Ništa što ste učinili nije uspjelo. Nisam vam trebao vjerovati.
Car Petar? -Naravno da me nije ubila. Ljubav nam je burna, ali snažna.
Bolje vam je da niste razočarani. -Hura, car Petar!
Vrati ga napunjenog. -Hoću.
Znam, svima nam je laknulo. Odličan rad jezikom. Napola si gušter.
Jebena mamurnost. Nikada mi neće dati ono što želimo.
Znam, s njim smo imali nadu. -Hugo, Agnes, mogli bismo poslije u lov.
Super!
Živ je. -I mi smo. -Želim te jebati uz ovaj zid. -Komu treba zid?
Mislim da je prednost...
Znam, znam. Mislili ste da sam mrtav, a sad vas zbunjuje radost.
Carica i ja pomirili smo se. U primirju smo, volimo se.
- Živ si. - Dovraga, nije te ubila?
Živ sam. -Pojebao si joj majku i ubio je, a svejedno te nije ubila?
Ja sam je jebao, a ubila ju je gravitacija. To ne spominjemo.
Voli me. Valjda. Odigrao sam Pugačeva. Ubola ga je pet puta umjesto mene.
Pokušala te ubiti? -Nećemo razbijati glavu time. U problemu ste.
Pet puta? -Požalila je. Vidio sam žaljenje.
Pobijedio si, a bila je preumorna da se dalje bori. -Pet uboda je puno.
- Sve iznad tri jako umara. - Istina. Ne želi me ubiti.
Pojebao sam joj majku. Da me nije pokušala ubiti, ne bih je poštovao.
Začepite. Začepite! Došao sam pomoći. -Onda možemo ići?
Zapamtit ću sve vas koji ste došli gledati. -Još ne možete otići. -Što?
Još je muči vaša odanost, a dvor mora vidjeti da netko plaća zbog izdaje.
Bili smo ti odani, a mrzimo tu pizdu i želimo da umre.
- Ali zajedno ste pa ne želimo to. - Ili da se pretvaramo da ne želimo?
Moram je vidjeti. Došlo je do pogreške. Ne zna da sam ovdje, Orlo me uhitio.
Zna da si ovdje. -Aha.
Mislim da nam morate pokazati da ste odani.
- Nema problema. - Morate izabrati medvjeda.
Što? Rastrgat će nas! -Trik je u tome da mu brzo ponudite nešto.
Neko središte pozornosti. Podlakticu u usta.
Kost će biti slomljena, poprskat će ga arterijska krv, komad mesa odjednom.
- To će ga zadržati, a vi možete otići. - Oteturati. -Odličan plan. -Hvala.
Sarkazam, jebeno suludo! -Htjet ćete pasti u nesvijest. Nemojte.
Tad će moći birati vaše iznutrice. Gušteraču, jetra, bubrege. Raj.
- Ne. -Ne. -Jebeni idiote. - Nudim vam izlaz.
Pronađi bolji način. Ako te zbilja voli, pustit će nas. Nagovori je.
Naravno da me voli. Nezahvalni, malodušni pizduni.
- Madam Dimov. - Petra. Dobri refleksi.
Činite se nervozni pa sam pretpostavila. -Što si čula?
Još nisu mrtvi, ali navodno u sumrak.
Kažu da će provjeravati one koje sumnjiče za izdaju.
U redu. -Nitko ne vjeruje da niste uhićeni. -Aha.
Kažu da za vas planira posebnu smrt, ali i da je zaljubljena u vas.
Petar možda nije mrtav, ali obavijest kaže da jest.
Karlov ga je vidio kako izlazi iz palače izboden.
Također, hara nova kuga i Orlo kaže da će silovati sve koji mu stanu na put.
Jebote! -Govori se puno mahnitih stvari.
Ne mogu sjediti ovdje i čekati smrt.
Možemo voditi ljubav da ubijemo vrijeme do smrti. Vidjela sam kako me gledate.
Nisam, ali hvala na ponudi. Dodaj mi Rousseauovu knjigu.
Kad sam mislila da je mrtav, osjećala sam slamanje.
Moje srce i mozak kidali su se, a onda je on stajao ondje.
I sve se vratilo na mjesto, krv je pumpala
i osjećala sam se potpunom.
Ali probudila sam se i sve je bilo u neredu, uključujući mene.
A zašto? Zbog jebene ljubavi?
Jednom sam jahala gola po kiši ispod prozora Petra Velikog
i pjevala proste narodne pjesme, nadajući se da će pogledati. -Je li?
Jest. Jahala sam još tri sata čekajući da izađe. -Je li?
Ne tog dana, ali dobila sam upalu pluća i, dok sam se oporavljala, došao mi je.
Izdrkala sam mu dok me hranio juhom.
Bilo je tako nježno. Nježna smo srca, nije to neka mana. To ti se dogodilo.
Da. Ne znam što da radim sa zatvorenicima.
- Da ih ubijem, mučim, pustim? - Svakako ne tim redoslijedom.
Duhovito, Archie. Ne mogu hladnokrvno ubiti ljude.
To nisam ja. To nije nacija koju želim graditi.
Mislila sam napisati govor o oprostu.
Novi dan za sve nas i pustiti ih.
Vidim kako me gledate. Naivna sam.
Mislim da se ljudi mogu mijenjati razumom
i da im nekoliko riječi može otvoriti srce i um
te da će dobrota pobijediti i da će se ljudi žrtvovati za to.
To je slatko. -Slatka ideja.
Ali osuđena na propast, zar ne?
Jer kad ne mogu, kao što jučer nisam mogla, i realnost me napadne,
uzela sam nož i napala ga. -Koje je rješenje?
Mislim da ste vas dvoje možda rješenje. -Mi?
Što da radim sa zatvorenicima?
Vidite? Nemate nikakav ideološki stav.
Analizirate situaciju, što želite dobiti i organizirate okolnosti.
Bez morala, bez filozofije, samo pobjeda.
Lijepo je biti viđen, zar ne? -Jest!
To je grozno od vas, ali što kad bih to upregnula da postignemo moje ciljeve?
Želite me iskoristiti? -Da. -Vjerujete da ću poduprijeti vaše ciljeve?
Niste odani nikomu osim samima sebi. Ali oboje ste iskreni prema meni,
sviđalo mi se to ili ne. To je sve što tražim.
Orlo i Velementov mogu pomoći da dođem dovde, ali ne i da dođem dotamo.
- Smatram da vas dvoje možete. - Ako ćemo vam pomoći,
bolje je da ne znate sve što radimo. Mehanizam možda neće biti lijep.
Ne, želim učiti na ovaj način. To mi nije prirodno.
Možda sam slijepi optimist. To će se promijeniti.
Morate obećati, dok budemo radili,
da ćete se suzdržati i vjerovati nam. -Hoću.
I sigurna sam da ću biti bolja u ovome od vas dvoje.
Uz malo školovanja, naravno. -Vaše slavno samopouzdanje ostaje netaknuto.
Želim sve ovo za Rusiju. Oni ne žele. Nije ih zanimalo jesam li pobijedila ja
ili Petar sinoć. Ali bit ću vođa kakav sam si obećala da ću biti.
Ili ću umrijeti pokušavajući.
Još jedan govor. To je patološki.
U redu. U redu. Hajde!
Rousseau. Moramo se riješiti pošasti u društvu.
Želim to čitati dok ubijate zatvorenike. -Želiš da ih smaknem?
Morate. -Prema rasporedu sjedenja, činilo se da si na Petrovoj strani.
Previše sam pratila kartice s imenima. -Kartice?
Godine odgajanja u dvoru, to pokušavamo promijeniti.
Oslobodite nas naše prošlosti i skrojite našu budućnost, carice.
Želimo se pokoravati samo razumu i napretku. Imate moje srce i odanost.
- Zašto je niste uhitili? - Znala je da vjerujem u nju.
Promijenila me. -Laskalo mi je što sam nekoga promijenila. -Imate pravo.
Promijenila sam se. Vidjeli ste to u mome srcu kad smo razgovarale.
Rado ću gledati kako ubijate nevjerne prijatelje koje volim
zbog vas i nove Rusije. Nisu odani našem cilju.
- Jako je strastvena. - Nevjerojatno! Zašto ti ne započneš?
Što? -Što? -Zašto ne bi ubila prvog? Predlažem Tatjanu.
Svakako Grigora. -Možda ima nešto protiv njega
jer je u zadnje vrijeme proveo mnogo vremena u Marial. -George?
Naravno, voljela bih. Da sam se barem ja toga sjetila.
Pođimo onda.
Katarina!
Vojniče, daj George oružje.
Upucat ću te. -Duhovito.
Ne možeš me strpati s ovim idiotima. -Idioti? -Pusti me.
- Kojeg vraga radiš? - Živjela Katarina Velika!
U kurac!
- Ovo je bilo neočekivano. - U kurac! Upucala si je!
- Jebeni divljaci. - Stoj iza toga.
- Upucala si me, kučko! - Oprosti, ovo je i dalje Rusija.
- Dosta! -Sigurno? - Rekla je: dosta! -Hajdemo.
Koji je kurac ovo bilo? -Jesi li dobro, Tat? -Imam rupu u sebi. Što misliš?
Ovo postaje vrlo uznemirujuće. -O, Bože!
Stvar je u tome što nije hladnokrvni ubojica.
Nema srca ljude poslati pred metak ili medvjeda.
Osim jučer, kako je tvoja majka rekla, imala je loš dan.
U strasti je druga stvar. Pavle, možemo se opustiti
i pojesti ovu divljač u crnom vinu i borovici.
Pričekat ćemo je, kao znak odanosti.
- 'Jutro. -Upucana je. - Vjerojatno će biti u redu.
Prestani jebeno govoriti "vjerojatno"!
Ako nepoznata bakterija uđe, ubit će te. Osim toga, bit ćeš dobro.
Ona je jedina? -Zasad.
Prozor. -Ne! Ne, ne, ne!
Novi je dan, novi list, Orlo. Okreni ga, može?
Dosta je krvoprolića! Nisam to mislila kad sam rekla pametno rješenje.
Nisam očekivala da će je upucati. -Shvatila je da blefiraš.
- Tko je koga izigrao? - Svi su sve izigrali.
Zar ne shvaćate? Trebali bismo proučiti zašto ju je upucala.
Kako bi mi dokazala odanost. Ili se boji da ću je ubiti ili je odana.
I? -I? -I izgubila je nešto. Upucala je nekoga na drugoj strani.
Zamjerila im se, a to oslabljuje nju i njih.
A rulja je dobila nasilje, to je bilo zabavno. -Ne želim to.
Znam, ali stjerali ste se u kut s ovime.
Tu ostajete dok ne nađemo elegantan izlaz iz njega.
Njima je nasilje ugodno, zbunjujuće, a Georgeino sudjelovanje intrigantno.
Izgleda kao da igrate mučnu misaonu igru sa svima.
Umjesto da izgledate slabi, sad izgledate domišljati. Hura!
To vam je kupilo vrijeme. -Valjda, ali problem je i dalje prisutan.
I jebeni nered je i dalje prisutan.
Elizabeta. -Vinodel. -Trebali bismo razgovarati o sinoć.
- Trebali bismo? O, jesmo li? - Radila si mi neke stvari.
Malo sam pretjerala, iskreno. Nadam se da nema trajne štete.
Često mi ozljede nakon burne noći, boli koje traju,
budu ugodne nekoliko dana poslije. -Zapalila si nešto u meni
i sad kad te pogledam, moram te ponovno imati.
Predlažem odmah, a nakon toga svaki sat.
Pa, polaskana sam, ali takve stvari ne volim raditi često.
Muškarac, žena, dva muškarca i žena, onda nešto s drvom.
Moja ruka u šumi, stražar koji se opire
i sluga koji se dodiruje dok jedem tortu. Možda za mjesec ili dva.
Možda te samo uzmem.
Kao što sam rekla, za mjesec dana obori me s nogu,
zahtijevaj poštovanje čupanjem kose, umoči jezik u crni opijum i može.
- Jako sam zaljubljen. - Ja to ne radim.
Ovo nije dobro.
Uvijek sam željela razgovarati s tobom. Slaba sam na vojnike.
Opisivanje bitaka raspameti me. -Ja ne... Da.
- Vidiš vojnika. - I to kakvog.
Ali ne želim te vidjeti kao predmet požude
iako se tvoja muškost nalazi odmah ispod površine vode.
Ne, ja... -Gledala sam tvoju švedsku kampanju.
Kako je izludila naše ljude. Često su bili točno ondje gdje si htio.
Dobio bih zadnju bitku da Katarina nije natjerala Petra na primirje.
Otišao bi u Stockholm i uzeo bi što i koga god želiš.
To me jebeno progoni. Bila je moja i znao sam to.
Jako me rastužuje znati da ću umrijeti bez te pobjede.
Mogla sam biti ratni plijen.
Ti nikad ne bi mogla biti nazvana plijenom. -Kako bih mogla biti nazvana?
Blistavom. -Hoćeš li me podučiti ratovanju? -Naravno.
Kako napasti nekoga sa strane i razdvojiti ih po sredini.
To me uzbuđuje. Možda više nemam državu. I dalje mogu imati hobije.
- Bilo mi je drago. - I meni. Lijep kurac.
Hvala, ja...
- Kako je prošlo? - Što misliš? -Sjajno!
Pet konja. I nešto hrane.
Ideš jahati, dragi? -Da ti lažem ili znaš što radim?
Oslobodit ćeš ih. -Prijatelji su mi, ona će mi oprostiti.
Jako se volimo. Oprostila mi je što sam joj pojebao i ubio majku.
- Oprostit će mi i ovo. - Svatko ima točku pucanja.
Obično je to jebanje majke. -Istina, osim u nekim dijelovima Bjelorusije.
- Međutim, što ona želi? - Njihovu odanost.
Ne želi biti sama. Jučer se osjećala sama kao oblak na nebu punom gavrana
koji ne govore oblakovski, a dan prije mislila je da je nebo puno oblaka.
- Komplicirana predodžba. - Strašno je usamljena.
Ljubav ju je iznevjerila, najbolji joj je prijatelj lagao, tim ju je napustio,
njezina se filozofija raspala, a njezin se razum zbog svega toga raspao.
Njezin optimizam, njezina arogancija i uvjerenje da su ljudi dobri.
- Pa, rekla je da je dan bio loš. - Sad želi nekako sastaviti dijelove,
- a ti je ideš ponovno izdati. - Ne uživam u ovom razgovoru.
Da plešem dok razgovaramo kako bi ti bilo ugodnije?
Teta? -Na dvoru nam treba lakoća. Treba narediti da svi plešu jedan dan.
Kako divno! -To su moji prijatelji. Ne mogu gledati kako umiru,
a ona ih ne može pustiti. -Naći ćeš druge prijatelje. Ljudi te vole.
- To je istina. -Ona je samo jedna. - Da. -Odlazim s plesom.
Nakon što sam dokazala poantu, smiješi se mojoj mudrosti
i pojedi makron koji ti dajem.
- Jebeno dobar makron. - Gospodaru? Konji.
- Želiš da ostanem? - Ne. -Carice. -Katja.
Dakle, moram učiniti nešto sa zatvorenicima, zar ne?
- Mislio sam da se dolazite ispričati. - Dolazim. Počela sam sa zatvorenicima.
Onda? -Da, žao mi je. -Zbog čega?
Jer ga nisam ubila. -Jer ga niste mogli ubiti. -Jer neću.
Sklopili smo pakt. Krvnu zakletvu, na ovom kauču.
Nakratko sam se onesvijestio kad sam vidio krv. -Sjećam se.
Možemo li se nekako slagati? To je pitanje. -Je li mrtav? -Orlo.
Onda ne možemo.
Smiješno, pobjegao sam iz njegova zatvora zbog vas,
a vi ste veselo ušetali u njega. Mislio sam da ćete donijeti veliku promjenu.
Ali vi ste samo glupava, zaljubljena, napaljena djevojčica.
Otežavaš, Orlo. -Možda sam samo tužan. Nisam vidio vaše mane.
Da. Ni ja tvoje.
Danas mnogo toga ostavljam iza sebe. Čini se da to uključuje i tebe.
Jesi li u redu? -Ne vjerujem da ju je George upucala. -Da.
George spašava samu sebe, ona je takva. -Upucala mi je ženu!
Idite kući, životinje jedne!
- Ovaj je dan odvratan. - Da nisi zatvorila usta,
ševili bismo se kod tebe dok ti je muž u drugoj sobi.
Kriviš mene? -Ti si jebeno kriva! Oprosti, napet sam. -I ja, oprosti.
Što ako Tatjana umre?
Djeca su mi jebeno naporna, ne želim ih odgajati. -Dirljivo.
Nabavite si konja, seronje.
Marial, idemo. -Ne mogu. Ne vjerujem da će me ubiti.
- Zbilja želiš riskirati? -Možda? - Marial, molim te. Ubit će mene.
Ali ako pobjegnem, ne dokazuje li to da sam s tobom? -Zar nisi?
Kapi za spavanje, vrlo jake. -Ove? Da vam opečem lice, ne biste se probudili.
Zaborav, ako je moguće. Samo trebam minutu.
Petar je pobjegao u šumu sa zatvorenicima. Naravno, tražimo ih.
- Pronaći ćemo ih. - Nemojte. -Zašto?
Neka bježe. -Kako želite.
Cijena ljubavi jest tuga. To je govorila moja žena.
Mislio sam da je to osobni napad, ali mislim da je mislila to općenito.
Njezini su napadi većinom bili fizički, a ne metaforički.
- Da. Imala je pravo. - Nalazite se u ormaru.
Da sam potrčala na tebe s nožem kad sam te ugledala, bi li me ubio?
Preživljavanje je naš posljednji instinkt, to nije za osudu.
Kao što ja ne osuđujem to što si me izbola pet puta. -Pugačeva.
- Pa, mislila si da sam ja. - Jesam. -To potrese čovjeka.
- Kako da si međusobno vjerujemo? - Vjera. -Iritantan odgovor. -Slažem se.
Plan je ovakav. Odjašite, pronađite mjesto za život i javite mi gdje ste.
I ponovno će ti oprostiti. -Takav je plan.
Ona u ovoj velikoj ljubavi sve radi,
a ti radiš što god želiš. -Marial, vičeš. -Jebi se, grofice Bonton.
On je kriv, ne ja. Ne jebi ženinu majku! Komu to treba reći?
- To je dobro pravilo. - Napustiš je kad ti odgovara.
Što kad sazna za ovo? -Bit će...
Povrijeđena. Sama. -Idemo li?
Tišina.
Ovo je sranje. Gdje je tvoja odanost prema nama? -Moram riskirati za ljubav.
- Nas, ali ne i sebe, naravno. - Ovo je totalno sranje. -Problem?
Da, problem. Mi smo ti odani, a okrenuo si se protiv nas zbog nje.
- Ne sviđa mi se tvoj ton. - Žena mi je upucana u trbuh,
- a ti me šalješ u smrt. - Sada doista vičeš.
Smoljni! -Nisam bježao. Bio je trn na putu, izbjegavao sam ga.
- U obliku slova L. - Vrati se u red, Arkadij.
Možda ćete me morati nositi.
Ti. -Ja. -Mislila sam da si otišao. -Nisi.
Živjet ću s tvojom odlukom. -Aha. Čak i ako ih sve pobijem? -Da.
Iako ne znam kako ću se osjećati ako budem morao pokapati Grigora
dok mi kiša pere bujicu suza, a ja mu ljubim hladne, modre usne.
Je li to prijetnja? -Samo podsjetnik da bih bio tužan, kako bih ga spasio.
Poanta je da sam uz tebe u ovome.
Što bi ti učinio? -Sve bih ih pobio i dao medvjedima da jedu njihovo meso.
Onda bih izgradio kućice od njihovih kostiju i darovao ih dvoranima.
Sviđa mi se.
Nemam razloga vjerovati im, a oni nemaju razloga biti mi odani.
Genijalna si, siguran sam da ćeš pronaći razlog. -Slažem se.
Ustani, odmah. -Ako ustane, želudac joj može ispasti. -Zbilja?
- Ustani ili biraš metak ili medvjeda. - Drži se onda za svoje iznutrice.
Što se događa?
Šampanjac s limunom za tebe, a "Negroni" sa skutom za tebe.
Kako ste... -Carica mora poznavati svoje ljude. -Hoćete li nas ubiti? -Ne.
Sam ćeš se ubiti ako se pobuniš, djeca će ti ostati bez roditelja
i postati izopćenici ostatak svojih života. -Mrzim kad je žena glavna.
Stvarno, Arkadij? Zar rana u mom trbuhu nije znak da se borimo za život,
a ona nam nudi nagodbu? -Želiš ugovor za vunu za vojne uniforme? -Da.
Apsolutno. Molim Petra godinama, ali Velementov me uvijek izbaci.
Ja te ubacujem. Tatjana, što ako ste ti i carica prijateljice
- i ja dođem na čaj u tvoj stan? - Kučke bi umrle od zavisti.
Gadan način za smrt, ali ne tako loš poput metka ili medvjeda.
Dakle, čujem da imate divno seosko imanje. -Divno.
Trebate... -Spaliti ga i osloboditi sluge? Poslala sam ljude da to učine.
U kurac! -Onda će biti prodano na dvoru.
Arkadij, sad idi u Zeleni salon i popij piće. Doći će stražari
i udarat će te u muda pred svima sve dok ne propišaš krv. Razumiješ?
Morate biti na koljenima za ovaj sljedeći dio.
Vina? -Volio bih.
Grigore, uvijek si mi bio drag. Voliš pogrešnog čovjeka, poput mene.
Ne mogu te kriviti zbog toga. -Nećete me ubiti?
Hoću ako moram, ali ne želim. Što ti želiš?
Ja... -Reći ću ti. Želiš voljeti i biti voljen. -Da.
Kako me on voli? -Kao što nije nikoga nikad.
Dakle, usrećujem ga. Između nas nema inata.
Ne. Nema. -Budi odan.
Sada se pridruži Arkadiju u Zelenom salonu.
Bolje da ovo počne s: "Tako mi je jebeno žao."
Sjedni.
Izgledaš napeto. -Slobodna si. Nema metka, nema medvjeda.
Kao da bi me mogla ubiti. -Moja je majka u puno stvari pogriješila.
Ali ne u vezi s tobom. Više nismo prijateljice. Ostaješ na dvoru,
- ali naše je prijateljstvo gotovo. - Katarina, smiješna si.
Ja ne mislim tako. -Ja sam ti najodanija prijateljica. Volimo se.
Sve si opraštamo. -Imala si izbor. Reći mi odmah ili uopće mi ne reći.
To su jedini izbori kad su prijatelji u pitanju.
Ti nisi donijela nijedan. Otvorila sam ti srce u vezi s Petrom.
Ti si Grigora ostavila zatvorenog u svome.
Želim prijateljstvo u kojem ćemo obje otvoriti srca. -Razumijem.
Mogu to učiniti. Krivo sam razumjela prijateljstvo. Kriv je moj odgoj.
Možeš ići. -Ali sviđa mi se ideja otvorenih srca.
- To bi me poštedjelo mnogo boli. - Možeš ići. -Njemu opraštaš, a meni ne.
On je moja sudbina. Ti si moj izbor.
- Sitničavo i besmisleno. - Izađi ili će te odvući.
Mislim da ste osuđeni na propast.
Završit će mučno, bolno i s velikim gubitkom.
Činite se kao jebena glupača. -Ali mogu izbrisati prošlost iz vaše krvi.
- To bi bilo sjajno. - Kako to radite? -Znanost.
Osjećam nešto. -I ja.
Teška prošlost.
Jelen šuška, a onda se čuje lomljava kad gazi grane. Lov je slušanje.
- Zato ti ide tako loše. - Majka ti je jezičava, Pavle.
Kao i ja, i u razgovoru i na klitorisu.
Mislim da ne bismo trebali tako govoriti pred Pavlom.
Ako ne skrivamo stvarnost od njega, bit će njezin gospodar.
Možemo li sve zaboraviti?
Nekad sam se ujutro budio i zaboravio sve od jučer.
Koga sam jebao, koga sam ubio, što smo lovili. -Što si jeo?
Nikad to što sam jeo. Sjećam se svakog jela, svaki dan života.
7. lipnja 1756. -Kolač od brusnice, mousse od kave,
carpaccio od mladog soba ulovljenog preda mnom,
ubačenog u usta dok je još bio topao, preliven sokom od nara.
12. kolovoza 1762. -Imao sam gripu. Mogao sam jesti samo kokošju juhu,
a bio je prvi dan sezone oraha i osjetio sam njihov miris.
Njihovo meko meso širilo je miris šume cijelom palačom.
- Učinilo mi se da čujem jelena. - To jedva da je bio zvuk.
Zec ili divlja svinja, a pucala si previsoko za oboje.
Nema ničeg osim sadašnjosti. -Što?
Možda je to pristup za nas. Nema ničeg osim sadašnjosti.
Nije bilo prošlosti, nije bilo budućnosti.
Upravo sad, dok te gledam,
dok ti dodirujem ruku, sretna sam.
I ja.
MEDIATRANSLATIONS