Keisarinna Katariina Suuri. Hurraa!
Minusta tulee isä! En ole ollut näin iloinen!
- En edes halua olla keisari. - Etkö?
- Kruunaan sinut Venäjän keisarinnaksi. - Hänellä on suunnitelma.
Hän mokaa, tulee nöyryytettynä luokseni janoten rakkautta -
ja valtavaa kalua.
Kaksoisolennot, ette ole tarpeeksi komeita. Paitsi sinä.
Menevätkö vartijat lankaan?
Sain tuolta pitkältä käsihoidon.
- Luodaan uusi Venäjä, ystäväni. - Totisesti.
Minun on hoidettava roolini.
Orlo aikoo puukottaa sinua 60 kertaa -
ja tehdä jotain hunajalla ja muurahaisilla.
Osa tuosta kuulostaa hyvältä.
Se on poika! Jolla on kalu!
- Ihmisen kalu? - En ole nainut hevosta!
Tein tämän Paavalille oikeista karhuista.
Ilmoititko tulostamme?
Ihmisten huutaessa "alas, kuningas Hugo"...
- ...ehdin laatia kirjeen. - Toki voitte jäädä.
Muistan, mitä on johtaa imperiumia.
- Työ ei lopu. - Kunnes loppuu.
- Georgina, miksi palasit? - Olen tapaillut erästä.
- Ketä? - Marialia.
- Onko hän serkkusi? - Ja sulhaseni.
Hän ei vaadi, että imen hänen kaluaan, -
ja vaientaa ääliöt, jotka haluavat naittaa minut.
- He ovat yhdessä. - Pietari on suuri rakkauteni.
Hän voi istua kasvoillasi, mutta ei valtaistuimella.
Ottomaanit ovat valtakuntamme rajoilla.
Ei ihme, että Pietari on tussun alla.
- Katariinan äiti tuli. - Olet kiehtova.
Nainen ei jää miehen luo, joka nai hänen äitiään.
Yritän parhaani.
Murskasin vaimoni sydämen kuin hiiren majavan kurkkuun.
- Hän tappoi äitini! - Ikkuna äitisi tappoi.
Iltaa, naiset ja herrat.
- Mitä teette? - Pidättäkää heidät!
- Ei! - Antakaa hänen olla!
Pugatšov.
Sattuu helvetisti.
- Meillä on ollut vaikeaa. - Avioliitoissa on haasteensa.
- Oli verenvuodatusta. - Hän yritti tappaa minua puukolla.
Hän nai äitiäni, naimalla.
- Yritämme päästä eteenpäin. - Sulkea historian kirjan.
Herätä uuteen aamuun.
24 TUNTIA SITTEN
- Huomenta. - Huomenta.
Tämän takia sovimme täydellisesti yhteen.
- En tunne itseäni täydelliseksi. - Tule sänkyyn.
Tarvitsen kylvyn.
- En ollut oma itseni. - Tai sitten enemmän kuin koskaan.
Minulla oli huono päivä.
- Kauhea nälkä. - Se johtuu tappamisesta.
Tapoin kerran kolme miestä ja söin poron, -
joka oli täytetty hanhella ja granaattiomenalla.
En halua puhua siitä.
Onnittelut sulttaanista.
- Jo sen ajattelu kiihottaa. - Hän aikoi tappaa minut.
Muttei tappanut. Se on hyvä.
Minulla oli kamala päivä. Se oli luonnollisesti sinun syysi.
Koska nain äitiäsi.
- Ei sanota sitä enää ääneen. - Hyvä sääntö tulevaisuutta varten.
Tulevaisuus. Millainen se on? Eilisen jälkeen ei aavistustakaan.
Lyhyesti sanottuna, emme halua tappaa toisiamme.
Tulevaisuus näyttää siis onnelliselta.
- Täynnä luumutanssia ja seksiä. - Mitä hittoa on luumutanssi?
Onneksi astuit ansaani ja kysyit.
Se on ritualistinen kevättanssi, joka päättyy orgioihin -
luumujen putoillessa puusta.
Niinpä tietenkin.
Minun pitää johtaa maata enkä aio harrastaa luumutanssia.
Olet paljon vahvempi johtaja nyt.
- He pelkäävät sinua. - En halua sitä.
Olet näppärä niin puukon kuin sanojesi kanssa.
Sinussa oli hourupäisyyttä, joka oli todella kiihottavaa.
Menneen on kuoltava, tai emme voi jatkaa.
Sitten se olkoon kuollut.
Anteeksi. Viha voi nousta välillä pintaan.
- Ymmärrän. - Minulla on tekemistä.
Tietenkin.
Vaadin, että vaimoni vapautetaan.
Paska. Ehdin jo unohtaa.
Voi helvetti.
- Helvetti! - Sinä hoet tuota.
Se kuvaa hyvin tunteitani.
Kumman valitset, kun aika on? Luodin vai karhun?
Karhun kanssa on mahdollisuus.
Kuolla tuskallisesti, kun se syö keuhkojasi.
Kai joku on voittanut karhun.
En muista, että olisi.
- Helvetti! - Marial!
- Karhut ovat nälkäisiä. - Niin pitääkin.
Sehän on tarkoitus. Hieno päivä.
Hetkinen. Mikäli unohditte, Pietari on kuollut!
- Hurraa! - Lakkaa sanomasta noin!
- Päivä on jo pitkällä. - Hän kai nukkui pommiin.
Se oli rankka päivä. Hän tappoi Pietarin.
- Tehdään se vain. - Hän käski odottaa.
Orlo, mennään etsimään hänet.
Inhottaa katsoa vanhoja tuttuja, jotka aion tappaa.
- Tämä on outo päivä. - Hieno päivä, Velementov.
Tulevaisuus alkaa tänään.
Melkoinen näky.
Viime yö riistäytyi käsistä.
En kai vain kestänyt ajatella, mitä tulee tapahtumaan.
Tuntuu pahalta katsella tätä.
Silti näin, että järsit kaapuasi innosta päästä mukaan.
Olen syntinen.
Armahda itsesi. Niin minäkin teen.
Toivottavasti Madam Dushenovasta tuntuu samalta eilisen jälkeen.
En ole ollut niin solmussa vuosiin.
Se oli kiehtovaa ja niin tuomittavaa. Ja silti kiehtovaa!
Yritin paeta todellisuutta, sillä tätä päivää en halua nähdä.
Orgiat, eikä minua kutsuttu? Törkeää!
- Kulta, sinä elät! - Niin, mutta ajattele.
- Hän puukotti minua viidesti. - Näytät hyvältä siihen nähden.
- En ymmärrä. - Puin Pugatš ovin takkiini.
Vaisto kehotti. Kun tein sen, ajattelin: "Ei."
"Näit hänet häissä. Aistit rakkauden."
Olimme toistemme sydämissä.
Jostain syystä päätin silti käyttää Pugatš ovia.
Sitten hän... Kävi kimppuuni kuin villi.
Se kiihottaa, mutta hän puukotti minua.
Yritän päästä siitä yli, -
mutta jos en olisi näin fiksu, olisin kuollut.
- Onko tuo persikka? Se maistuisi. - Ehkä ei tuo.
Pelkään kuulla vastauksen. Onko Katariina kuollut?
Ei. Hän tuijotti minua apeana ja murtuneena.
Sitten heittäydyimme toistemme kimppuun.
Ei. Tämä suhde tuntuu välillä liian hankalalta.
Olette molemmat elossa? Rakkautenne on vahvaa. Ihana päivä!
Tavallaan. Sitä en osaa oikein sanoa. Onko se?
Silmäilin aamiaisella ruokailuvälineitä -
kun hän pilkkoi mäyräpiirasta ja hanhenkauloja. Voinko elää niin?
- Tappaako hän vangit? - Mitkä vangit?
Hei vain! Mikä päivä. Nyt hän on kuollut, käydään töihin.
Minusta tuntui aina, jos saan sanoa, että kun hän oli elossa...
- ...et voinut johtaa maata. - Surullista.
- Tunsin hänet pikkupojasta... - Jos itket, ammun sinut.
Odotamme sinua vankien kanssa, kuten toivoit.
Aivan, niin.
Joskus, jos päivät ovat...
Tein lehdistötiedotteen, jossa kerroin hänen kuolleen.
Meidän pitää puhua. Häipykää.
- Ei. Ei. - Helvetti.
- Hei. - Voin selittää.
Helpotuit, että olen hengissä, Orlo. Minä myös, kuten me kaikki.
Tämä on uusi päivä täynnä anteeksiantoa.
Pidätit ilmeisesti ystäväni. Vapauta heidät.
- Älä komentele. - Pitää istua.
Hovi on innoissaan luodista ja karhusta.
- Mitä se on? - Heidän pitää valita.
Joko teloitusryhmä ampuu tai karhu raatelee.
Joka selviää, saa elää.
- Minun ideani. - En käskenyt sellaista.
Luulin, että hovi pitäisi siitä.
Eilen illalla tapoimme ihmisiä.
Eilen illalla puhdistimme hovista kaikki meitä vastustavat.
Huudatko sinä hänelle?
Näytät heikolta, jos vapautat heidät
Hoidan asian. Hän ei tapa ystäviäni, Velementov.
He ovat lojaaleja minulle, joten he ovat sitä hänelle.
Kuten minäkin.
Anteeksi. Tapoin hänet, mutta se ei ollut hän.
Sitten sydämeni...
- Sitä on vaikea selittää. - Me aloitimme jotain.
Vannoimme verivalan emmekä saavuttaneet mitään!
Emme edes kaapanneet valtaa!
Mikään tekemäsi ei ole toiminut. Olet epäonnistunut.
Ja minä hölmö laskin sydämeni ja toiveeni varaasi.
- Keisari? - Ei hän tappanut minua.
Rakkautemme on tulista, mutta kestävää.
Älä vain katso pettyneesti.
Hurraa, keisari Pietari.
- Palauta se ladattuna. - Selvä.
Olemme helpottuneita. Upea kieli. Olet puoliksi lisko.
Hirveä krapula. Katariina ei anna meille sitä, mitä haluamme
Pietarin kanssa meillä oli toivoa.
Hugo, Agnes. Mennään myöhemmin metsälle.
Mahtavaa.
- Hän on hengissä. - Samoin me.
- Haluan naida sinua seinää vasten. - Kuka tarvitsee seinää?
Etsin reunuksen...
Tiedän. Piditte minua kuolleena ja iloon sekoittuu hämmennystä.
Keisarinna ja minä olemme sovussa ja rakastuneita.
- Olet hengissä! - Helvetti.
- Eikö hän tappanut sinua? - OIen elossa.
Nait hänen äitiään ja tapoit vielä eikä hän tappanut sinua?
Nain kyllä. Hänet tappoi painovoima.
Emme puhu siitä. Katariina rakastaa minua. Ainakin tavallaan.
Käytin Pugatšovia. Hän otti viisi kertaa veitsestä puolestani.
- Yrittikö Katariina tappaa sinut? - Antaa olla. Olette aika pinteessä.
- Viidesti? - Hän katui sitä.
Sen näki hänestä.
Tai päihitit hänet, eikä hän jaksanut enää taistella.
- Viisi kertaa on paljon. - Kaikki yli kolmen väsyttää.
Totta. Hän ei halua minua hengiltä. Nain hänen äitiään.
Jos hän ei olisi yrittänyt tappaa, -
en kunnioittaisi tai rakastaisi häntä.
Hiljaa, hiljaa, hiljaa!
- Tulin auttamaan teitä. - Saammeko lähteä?
Muistan joka nartun, joka tuli katsomaan.
- Ette voi lähteä vielä. - Mitä?
Katariina ei luota lojaaliuteenne -
ja hovin on nähtävä, että maksatte petturuutenne.
Me olemme lojaaleja sinulle. Haluamme eroon siitä ämmästä.
Olette nyt yhdessä, joten emme halua sitä. Eikö?
Vai pitääkö teeskennellä?
Minun täytyy tavata hänet. Ehkä hän ei tiedä, että olen täällä.
Orlo varmasti pidätti minut itse.
- Katariina tietää. - Selvä.
Tarvitsemme teiltä kaikilta lojaaliuden osoituksen.
- Ehdottomasti. - Teidän pitää kohdata karhu.
Se repii meidät kappaleiksi!
Teidän pitää olla nopeita ja keskittää voimat.
Iskekää käsivarsi suoraan suuhun.
Luu murtuu ja karhu saa valtimoverta -
ja palan lihaa. Se keskittyy siihen, te kävelette pois.
- Horjumme. - Hyvä suunnitelma.
- Kiitos. - Se oli sarkasmia! Hulluutta!
Ei minusta. Älkää pyörtykö.
Silloin karhu pääsee sisälmyspöytään.
Haima, maksa, munuaiset. Karhun taivas.
- Ei. - Idiootti.
- Tarjoan pakotietä. - Keksi jotain muuta.
Jos hän rakastaa sinua, hän vapauttaa meidät.
Tietenkin. Hyvä on sitten. Kiittämättömät pelkurit.
- Madam Dymov. - Petra. Hyvin väistetty.
- Vaikutatte hermostuneelta. - Mitä olet kuullut?
He ovat hengissä, mutta ilmeisesti illalla...
Puhutaan, että palatsia puhdistetaan säännöllisesti pettureista.
Kukaan ei usko, ettei teitä pidätetty.
Huhutaan, että hänellä on varallenne suunnitelma -
ja että hän on rakastunut teihin.
Pietari saattaa olla hengissä. Lehden mukaan hän kuoli.
Karlov näki hänet täynnä pistojälkiä.
Liikkeellä on myös uusi rutto, ja Orlo raiskaa kaikki, -
jotka sattuvat hänen tielleen. Naamaan.
- Helvetti. - Hermostunutta puhetta riittää.
En voi istua tässä odottamassa kuolemaani.
Voimme rakastella sillä välin.
Tunnen katseenne, kun kylvette.
Olet väärässä, mutta tarjous oli kiltti.
Heitä tuo Rosseaun kirja.
Kun luulin hänen kuolleen, tunsin repeäväni.
Sydämeni ja aivoni hajosivat.
Ja sitten hän oli siinä.
Kaikki palasi ennalleen, vereni virtasi -
ja tunsin olevani ehjä.
Sitten heräsin ja kaikki on sekaisin, minä itse myös.
Ja minkä takia? Rakkauden?
Ratsastin kerran alasti rankkasateessa -
Pietari Suuren ikkunan alla -
laulaen kansanlauluja ja toivoen, että hän huomaisi.
- Huomasiko? - Kyllä.
Huomasi. Ratsastin ja odotin häntä kolme tuntia.
- Tuliko hän? - Ei silloin. Sain keuhkokuumeen.
Kun toivuin, hän tuli luokseni -
ja hoitelin hänet käsin, kun hän syötti minulle keittoa.
Niin hellästi.
Kuuntelemme sydäntämme. Sen voi antaa anteeksi.
- Et tehnyt mitään muuta. - Aivan.
En tiedä, mitä tehdä vangeille.
Tappaa, kiduttaa vai vapauttaa?
- Ei kai tuossa järjestyksessä? - Hyvin hauskaa, arkkipiispa.
En voi tappaa ihmisiä kylmäverisesti. Se ei ole minun kaltaistani.
En halua rakentaa sellaista valtakuntaa.
Ajattelin kirjoittaa puheen anteeksiannosta.
Uusi päivä kaikille. Minä myös vapautan heidät.
Näen ilmeenne. Olen naiivi.
Uskon, että ihmisiä voi muuttaa järjellä.
Pari nasevaa sanaa avaa heidän sydämensä -
ja he näkevät kaiken hyvän, jonka eteen voi tehdä uhrauksia.
- Herttaista. - Kaunis ajatus.
Mutta tuhoon tuomittu.
Kun en pysty johonkin, kuten eilen kävi -
ja kohtasin realiteetit, tartuin veitseen.
Mikä on siis vastaus?
Minun mielestäni te kaksi.
- Me? - Mitä teen vangeille?
Näettekö? Teillä ei ole ideologisia näkemyksiä.
Analysoitte tilanteen, mitä haluatte saavuttaa -
ja mitä sen saavuttaminen vaatii.
Ei moraalia, ei filosofiaa. Vain voitto.
- Lämmittää tulla nähdyksi, vai mitä? - Totisesti!
Se on hirveää teiltä, mutta entä jos valjastaisin sen käyttööni -
jotta pääsisimme tavoitteisiini?
- Haluatko käyttää minua? - Kyllä.
Luotatko siihen, että edistän tavoitteitasi?
Olet lojaali vain itsellesi.
Mutta sinä olet aina rehellinen, pidin siitä tai en.
Muuta en pyydä.
Orlo ja Velementov auttoivat minut tänne.
Mutta he eivät voi viedä minua eteenpäin. Te voitte.
Jos toimimme puolestasi, on parempi, ettet tiedä kaikista puuhistamme.
Se ei välttämättä ole kaunista.
Ei, haluan oppia. Tämä ei ole minulle luontevaa.
Saatan olla harhainen optimisti.
Se tulee muuttumaan.
Sinun täytyy luvata, että kun aloitamme, -
olet meidän linjallamme ja luotat meihin.
Sen teen.
Uskon, että olen parempi tässä kuin te, -
pienellä koulutuksella toki.
Kuuluisa itseluottamuksesi on ennallaan.
Minä haluan tätä Venäjälle, he eivät.
Heitä ei kiinnosta, voitinko eilen minä vai Pietari.
Aion olla johtaja, joka lupasin itselleni olla, tai kuolla.
Taas puhe. En voi sille mitään.
No niin. Nyt!
Rosseau. Meidän on vapauduttava yhteiskuntamme kahleista.
Luen tätä, kun teloitat vangit.
- Haluatko, että teloitan heidät? - Sinun täytyy.
Outoa. Häiden istumajärjestyksen perusteella -
näytit olevan Pietarin puolella.
Noudatin järjestystä turhan tarkkaan.
- Istumajärjestys? - Johtuu hovikasvatuksesta.
Siitä haluamme päästä eroon.
Irrottaa meidät menneistä ja luoda tulevaisuuden, -
jossa tottelemme vain järkeä ja edistystä.
Teillä on sydämeni ja uskollisuuteni.
Mikset pidättänyt häntä?
Hän näki sydämeeni ja tiesin, että uskon.
Hän teki minusta uuden.
- Olin imarreltu, että muutin jonkun. - Et ole väärässä. Olen muuttunut.
Näit sen sydämessäni, kun puhuimme. Uskon niin
Katson ilolla, kun ammut rakkaat, epäluotettavat ystäväni -
sinun ja uuden Venäjän takia.
- He eivät ole lojaaleja aatteellemme. - Mikä intohimo!
Se on virkistävää.
- Auta meidät alkuun. - Mitä?
- Tapa ensimmäinen.
- Ehdotan Tatianaa. - Kai Grigor?
Hän saattaa kantaa kaunaa.
Grigor on viihtynyt viime aikoina Marialin sisällä.
- George? - Se olisi ilo.
- Kunpa olisin ajatellut sitä. - Mennään sitten.
Katariina!
Sotilas, anna Georgelle ase.
- Aion ampua sinut. - Hauskaa.
- Älä niputa minua tähän sakkiin! - Mehän olemme rakastuneet!
Mitä helvettiä sinä teet?
Kumartakaa Katariina Suurta!
Se oli yllättävää.
Sinä ammuit hänet!
- Helvetin villit. - Ota tilanne haltuun.
- Ammuit minua, narttu! - Tämä on yhä Venäjä.
- Riittää! - Oletko varma?
- Hän sanoi, että riittää. - Mennään.
- Mitä hittoa se oli? - Oletko kunnossa?
Minussa on reikä, Arkadi. Mitä luulet?
- Tästä on tulossa kammottavaa. - Voi luoja.
Hän ei ole kylmäverinen tappaja.
Hänen sydämensä ei kestä pelata luotia tai karhua.
Unohdetaan eilinen. Kuten äitisi sanoi, -
se oli vain huono päivä.
Me, Paavali, voimme levätä ja syödä peuraa -
punaviinin ja katajan kera.
Odotetaan Katariinaa lojaaliuden merkiksi.
- Huomenta. - Voi luoja!
- Häntä on ammuttu. - Hän toipuu luultavasti.
Lakkaa hokemasta "luultavasti".
Jos haavaan ei pääse tuntematonta patogeeniä, -
luultavasti selviät.
- Onko hän ainoa? - Toistaiseksi.
- Ikkuna! - Ei!
Ei, ei, ei.
Uusi päivä ja uusi sivu, Orlo.
Käännä se.
Ei enää verenvuodatusta!
En tarkoittanut tuollaisia keinoja.
En arvannut, että hän ampuu.
Hän näki, että bluffaat. Kuka huijasi ja ketä?
Kaikki kaikkia. Etkö käsitä?
- Pohditaan, miksi hän ampui. - Osoittaakseen lojaaliuutensa.
Hän pelkäsi, että tapan hänet tai hän on todella lojaali.
- Ja? - Ja?
Se kävi hänelle kalliiksi.
Hän ampui kylkeen. Hän ajoi heidät luotaan, -
ja se tekee hänestä ja muista heikompia.
Ja yleisö sai nähdä väkivaltaa.
- En halua sitä. - Tiedän.
Sinä ajoit itsesi nurkkaan.
Saat odottaa, kunnes keksimme keinon päästä tästä.
Heistä väkivalta on tyydyttävää ja hämmentävää.
Georgian rooli taas kiehtova.
Vaikuttaa, että pelaat henkistä kidutuspeliä.
Et näytä heikolta vaan nokkelalta.
Hurraa! Sait tällä lisäaikaa.
Niin kai.
Ongelma ei katoa. Eikä sotku.
- Elisabet. - Vinodel.
- Meidän pitäisi puhua eilisestä. - Pitäisikö?
- Teimmekö... - Sinä teit jotain minulle.
Se lähti vähän käsistä. Ei kai siitä jäänyt vammoja?
Minä pidän usein hurjan yön jälkeisiä kipuja -
varsin miellyttävinä.
Sytytit minussa jotain, ja nyt kun katson sinua, -
haluan saada sinut uudelleen.
Ehdotan välittömästi, ja tunneittain sen jälkeen.
Olen imarreltu, -
mutta minä suosin kierrättämistä.
Mies, nainen, kaksi miestä ja nainen, sitten jotain puista.
Oma käteni, metsä, vastentahtoinen kaartilainen -
ja maaorja koskettelemassa itseään, kun syön kakkua.
- Ehkä kuukauden, parin päästä. - Tai sitten otan sinut.
Kuten sanoin, hurmaa minut kuukauden päästä -
ja vaadi tottelevaisuutta vetämällä hiuksista -
ja kastamalla kieli mustaan oopiumiin, niin kaupat tuli.
Olen syvästi rakastunut.
Minä en harrasta sellaista.
Ei hyvä.
Olen halunnut puhua kanssasi.
Sotilaat ovat heikkouteni. Sotakertomukset piristävät minua.
Minä en... niin.
- Edessäsi näet sotilaan. - Ja millaisen sotilaan!
En halua nähdä sinua himon kohteena, -
vaikka miehuutesi on vain juuri veden peitossa.
Seurasin operaatiota Ruotsissa. Se teki miehemme hulluiksi.
Sait heidät sinne, minne halusit.
Olisin voittanut, mutta Katariina pakotti Pietarin rauhaan.
Olisit marssinut Tukholmaan ja ottanut kaiken ja kaikki.
Se painaa mieltäni. Se taistelu oli minun.
Saatan kuolla ilman voittoja. Se tekee minut surulliseksi.
Olisin voinut joutua sotasaaliiksi.
Sinua ei voi sanoa vain saaliiksi.
- Vaan millaiseksi? - Olet hehkuva.
- Opetatko minulle sodasta? - Toki.
Miten selus avataan ja joukot levitetään kahtia -
voimakkaalla tunkeutumisella? Se innostaa minua.
Minulla ei ehkä ole enää maata, joten voin hankkia harrastuksia.
- Oli hauskaa tavata sinut kunnolla. - Kyllä vain.
- Hyvä kalu, muuten. - Kiitos.
- Miten meni? - Miten luulisit?
Loistavaa.
Viisi hevosta ja ruokaa.
Oletko lähdössä ratsastamaan?
Valehtelenko vai tiedätkö, mitä teen?
Aiot vapauttaa heidät.
He ovat ystäviä. Hän antaa anteeksi. Rakkautemme on valtavaa.
Hän antoi anteeksi äitinsä kohtalon.
- Hän antaa anteeksi tämänkin. - Kaikki murtuvat.
Äidin naimisen kohdalla yleensä.
Tuo on totta, paitsi osissa Valkovenäjää.
- Mitä hän haluaa? - Lojaalisuutta.
Ei. Hän ei halua olla yksin.
Eilen hän oli kuin yksinäinen pilvi -
keskellä korppiparvea, joka ei puhu pilveä, -
vaikka edellisenä päivänä taivas oli täynnä pilviä.
- Mielikuva on mutkikas. - Hän oli hyvin yksinäinen.
Hänen rakkaansa petti, paras ystävä valehteli, tiimi hylkäsi, -
filosofia hajosi turkkilaisessa verilöylyssä -
ja hänen järkensä petti.
Optimismi, ylimielisyys, usko ihmisten hyvyyteen.
Hän sanoi, että päivä oli huono.
Nyt kun hän haluaa koota palaset takaisin yhteen, -
sinä menet ja petät hänet taas.
En pidä tästä keskustelusta.
Tanssinko samalla, niin se tuntuu paremmalta?
- Täti? - Kevennys tulisi tarpeeseen.
Ehkä hän voisi määrätä kaikki tanssimaan yhdeksi päiväksi.
En voi katsoa, kun ystäväni kuolevat.
Eikä hän voi vapauttaa heitä.
Saat uusia ystäviä. Sinua rakastetaan.
- Se on totta. - Häntä on vain yksi.
- Aivan. - Minä tanssin matkoihini.
Olen tehnyt asiani selväksi murskaavalla tavalla.
Voit vain hymyillä viisaudelleni ja syödä antamani macaronin.
- Helvetin hyvä macaron. - Herra? Hevoset.
- Haluatko, että jään? - En.
- Keisarinna. - Katja.
Vangeille on tehtävä jotain.
Luulin, että tulet pyytämään anteeksi.
Aioin tehdä niin, mutta ajattelin aloittaa vangeista.
No?
- Olen pahoillani. - Miksi?
- Etten tappanut häntä. - Ettet voinut tappaa häntä.
Enkä tapa.
Me teimme sopimuksen.
Vannoimme verivalan tällä sohvalla.
Minä pyörryin hetkeksi nähtyäni verta.
Muistan kyllä.
Kysymys kuuluu, löydämmekö yhteisen sävelen?
Onko Pietari kuollut? Sitten emme.
Se on hassua. Pakenin hänen vankilastaan sinun takiasi.
Sinä taas marssit sinne itse hilpeästi laulellen.
Luulin, että tuot suuren muutoksen.
Oletkin hölmö, lemmenkipeä ja kalun viemä lapsi.
- Teet tästä vaikeaa, Orlo. - Ehkä olen vain surullinen.
Olin sokea virheillesi.
Totta. Ja minä sinun.
Jätän tänään paljon taakseni.
Ilmeisesti myös sinut.
- Oletko kunnossa? - En voi uskoa, että George ampui.
George pelastaa itsensä. Sellainen hän on.
Hän ampui vaimoani!
Menkää kotiin, elukat!
Minä vihaan tätä päivää.
Jos et olisi soittanut suutasi, naisimme nyt -
miehesi leikkiessä marmorikuulilla.
- Syytätkö minua? - Syyhän on sinun!
- Anteeksi, olen kireä. - Samoin. Anteeksi.
Entä jos Tatiana kuolee? Lapseni ovat hiton ärsyttäviä.
- En halua kasvattaa heitä. - Koskettavaa.
Hakekaa hevoset, runkkarit.
Pietari! Pietari!
- Marial, mennään. - En voi. Ei hän minua tapa.
- Haluatko ottaa sen riskin? - Ehkä.
Marial, hän tappaa minut!
Eikö pako todista, että olen kanssasi?
Sinähän olet, vai mitä?
- Unilääkettä. Vahvaa. - Tätäkö?
Voisin polttaa kasvojanne raudalla ettekä heräisi.
Haluan unohdusta. Hetkikin riittää.
Pietari pakeni vankien kanssa metsään.
Jahtaamme heitä. Löydämme heidät kyllä.
- Älkää. - Miksi?
- Antaa heidän paeta. - Kuten tahdot.
Rakkauden hinta on suru. Vaimoni sanoi usein niin.
Pidin sitä loukkauksena, -
mutta hän puhuikin yleisellä tasolla.
Useimmat hänen iskunsa olivatkin fyysisiä.
Kyllä. Hän oli oikeassa.
Olet kaapissa.
Jos olisin juossut luoksesi veitsi kädessä, olisitko tappanut minut?
Selviytymisvaiston takia ei pidä tuomita ketään.
En minäkään tuomitse sitä, että iskit minua viidesti.
- Pugatšovia. - Luulit häntä minuksi.
- Niin luulin. - Sellainen pysäyttää.
- Miten voimme luottaa toisiimme? - Usko.
- Ärsyttävä vastaus. - Totta.
Suunnitelma on tällainen.
Lähtekää, etsikää asuinpaikka ja ilmoittakaa minulle.
- Ja Katariina antaa sinulle anteeksi. - Se on tarkoitus.
Hän tekee kaiken työn tässä suuressa rakkaudessa, -
ja sinä teet mitä lystäät.
- Huudat. - Haista home, kreivi käytöstapa.
Tämä on hänen syytään. Vaimon äitiä ei naida!
- Kenelle se pitää sanoa erikseen? - Se on hyvä sääntö.
Hylkäät hänet mielesi mukaan. Entä kun hän kuulee tästä?
Hän on...
...loukkaantunut.
Yksin.
- Aiommeko me... - Hiljaa.
Tämä on syvältä.
- Entä lojaalisuutesi meitä kohtaan? - Minun on otettava riski.
Meidän takia, mutta ei itsesi.
Tämä on ihan syvältä.
- Onko jokin vialla, Arkadi? - On.
Olimme uskollisia sinulle, ja käänsit selkäsi meille hänen takiaan.
En pidä äänensävystäsi.
Vaimoani ammuttiin vatsaan ja lähetät minut kuolemaan.
Vaikuttaa, että huudat.
Smolny!
En paennut. Polulla oli jotain, mitä väistin.
- Terävästi sivulle. - Takaisin riviin, Arkadi.
Minua pitää ehkä kantaa.
- Sinä. - Minä.
- Luulin, että lähdit. - Et luullut.
- Elän päätöksesi kanssa. - Aivan.
- Vaikka tappaisin kaikki? - Kyllä.
En voi taata, millaisia tunteeni ovat, -
jos joudun laskemaan Grigorin hautaan -
sateen huuhtoessa pois kyynelvirtani -
kun suutelen hänen kylmiä huuliaan.
Oliko tuo uhkaus?
Se oli liikuttava kuvaus surustani, jotta säästäisit hänet.
Yritän sanoa, että olen rinnallasi.
Mitä sinä tekisit?
Ampuisin kaikki ja jättäisin karhujen syötäväksi.
Tekisin pikkuisia taloja heidän luistaan -
ja jakaisin niitä lahjaksi hovissa.
Mahtavaa.
Minulla ei ole syytä luottaa heihin, -
eikä heillä syytä olla uskollisia minulle.
Olet nerokas. Keksit varmasti jotain.
Totta.
Ylös.
Hänen vatsansa voi pudota.
Ylös, tai saat valita luodin tai karhun.
Pitäkää sisuskaluista kiinni.
Mitä on tekeillä?
Samppanjaa sitruunalla sinulle, negroni raejuustolla sinulle.
- Mistä tiesit... - Keisarinna tuntee kansansa.
- Aiotko tappaa meidät? - En, Arkadi.
Tapatte itsenne lietsomalla mielialaa minua vastaan, -
jätätte lapsesi orvoksi ja teette heistä paarioita -
loppuelämänsä ajaksi.
- Vihaan naista vallassa. - Niinkö, Arkadi?
Eikö haava vatsassani kerro, että taistelemme hengestämme-
ja hän tarjoaa meille sopimusta?
Haluatko villasopimuksen armeijan univormuihin?
Kyllä! Olen anonut sitä Pietarilta vuosia, mutta Velementov estää.
Minä otan sinut mukaan.
Tatiana? Entä jos olet keisarinnan ystävä -
ja tulen luoksesi teelle julkisesti?
Ne ämmät kuolisivat kateuteen.
Ikävä tapa kuolla, mutta ei niin paha kuin luoti tai karhu.
Teillä on tietääkseni upea maalaiskartano.
- Sinun pitäisi... - Polttaa se ja vapauttaa maaorjat?
Mieheni ovat matkalla tekemään sen.
- Helvetti. - Sitten se myydään hovissa.
Arkadi, mene vihreään salonkiin ja ota juotavaa.
Vartijat potkivat sinua kiveksille muiden nähden -
kunnes virtsaat verta. Onko selvä?
Nyt teidän pitää polvistua.
- Viiniä? - Kyllä, kiitos.
Grigor, olen aina pitänyt sinusta.
Rakastat väärää miestä kuten minäkin.
- En voi syyttää siitä. - Etkö tapa minua?
Teen sen, jos täytyy, mutta en haluaisi.
Mitä sinä haluat? Minä kerron.
- Haluat rakastaa ja saada rakkautta. - Totta.
- Miten hän rakastaa minua? - Kuin ei ketään muuta.
Teen hänet onnelliseksi. Välillämme ei ole siis kitkaa.
Ei ole.
Ole lojaali.
Mene Arkadin kanssa vihreään salonkiin.
Sinun on paras aloittaa sanomalla "anteeksi helvetisti".
Istu.
Vaikutat kireältä.
- Olet vapaa. Ei luotia, ei karhua. - Niin kuin voisit muka tappaa minut.
Äiti oli väärässä monesta asiasta, muttei sinun kohdallasi.
Sinä ja minä emme ole enää ystäviä. Voit jäädä hoviin.
- Olet naurettava, Katariina. - En mielestäni.
Olen ystävistäsi lojaalein.
Rakastamme toisiamme ja annamme kaiken anteeksi.
Sinulla oli vaihtoehto.
Sano suoraan, tai älä sano mitään.
Pöydällä on vain kaksi vaihtoehtoa.
Et valinnut kumpaakaan. Avasin sydämeni sinulle Pietarista.
Sinä taas suljit Grigorin omaasi.
Haluan ystävän, jonka sydän on myös avoin.
Ymmärrän. Se onnistuu.
Käsitin väärin ystävyytemme luonteen. Syytän kasvatusta.
- Voit mennä. - Tuo kuulosti hyvältä.
Avoin sydän olisi säästänyt tuskalta.
Voit mennä.
Eli hän saa anteeksi, minä en.
Hän on kohtaloni. Sinä olet valintani.
Nasevaa ja naurettavaa.
Mene, tai sinut raahataan ulos.
Te kaksi olette tuhoon tuomittuja -
ja tämä loppuu vastoinkäymisiin, tuskaan ja menetyksiin.
- Sinä vaikutat idiootilta. - Voin poistaa menneen verestänne.
Se olisi hienoa.
- Miten se onnistuu? - Pidämme istunnon.
- Tunnen jotain. - Samoin.
Raskas menneisyys.
Kauris rapistelee -
ja sitten kuuluu oksien katkeamista.
- Metsästäminen on kuuntelemista. - Siksi olet siinä huono.
Äidilläsi on hopeakieli. Niin minullakin, sanoissa ja klitalla.
Tuosta ei tarvitse puhua Paavalin kuullen.
Jos emme salaa todellisuutta häneltä, hän on sen herra.
Voimmeko unohtaa kaiken?
Ennen heräsin aamuisin ja unohdin koko edeltään päivän.
Ketä nain, kenet tapoin, mitä metsästin.
- Mitä söit? - Sitä en koskaan.
Muistan jokaisen ateriani.
7. heinäkuuta 1756.
Puolukkapiirasta, kahvimoussea ja poronvasa-carpacciota, -
joka vuoltiin metsässä -
ja syötiin lämpimänä granaattiomenamehuun kastettuna.
12. elokuuta 1762.
Minulla oli influenssa Söin vain kanalientä.
Oli saksanpähkinäkauden ensimmäinen päivä. Haistoin ne.
Niiden pehmeä, maitoinen tuoksu levisi metsästä palatsiin.
- Taisin kuulla kauriin. - Ei. Ääni oli hiljainen.
Se oli jänis tai ehkä sika. Ammuit liian korkealle.
- On vain nykyhetki. - Mitä?
Ehkä meidän pitää elää niin. On vain nykyhetki.
Ei menneitä eikä tulevaa.
Juuri nyt, kun katson sinua ja kosketan kättäsi, -
olen onnellinen.
Niin minäkin.
Suomennos: Paula Hyypiö Iyuno