Kejsarinnan Katarina den stora. Hurra!
Jag ska bli far. Jag har aldrig varit så här glad.
Jag vill inte vara kejsare.
Jag kröner er till kejsarinna av Ryssland.
Han har en plan.
Hon rör till det och behöver min kärlek och min enorma kuk.
Dubbelgångare, ni är inte tillräckligt stiliga.
- Lurade du vakterna? - En gav mig en handtralla, så ja.
- Vi omskapar Ryssland. - Jag spelar min roll i ert välde.
Orlo tänker hugga dig 60 gånger och göra nåt med salt, honung och myror.
En del av det låter trevligt.
- Det är en pojke, med en kuk! - En människokuk?
- Jag har aldrig knullat en häst! - Jag har gjort den här till Paul.
- Skrev du att vi skulle komma? - Medan de satte eld på mitt bord.
- Naturligtvis får ni stanna. - Att regera är ett evighetsjobb.
- Varför är du tillbaka, Georgina? - Jag har träffat nån. Marial.
- Är det här din kusin? - Och min fästman.
Jag behöver inte suga hans kuk och slipper allt tjat om giftermål.
- Så de är tillsammans. - Peter är min stora kärlek.
Hon må sitta på ditt ansikte men inte på din tron.
Ottomanerna har trängt in i våra gränsområden.
- Sultanen... - Inte konstigt att Peter är besatt.
- Katarinas mor är här. - Du är så spännande.
Kvinnor gillar inte män som knullar deras mödrar.
Jag krossade min frus hjärta som en mus i en bävers hals.
- Han dödade min mor! - Det var en övertro på fönstersmygar.
- God kväll. Grip dem, vakter. - Inte mig!
Pugatjov.
Det gör så jävla ont.
- Vi har haft en del problem. - Äktenskap har visst utmaningar.
Hon försökte döda mig, med mycket knivhuggande.
Du knullade min mamma, med mycket knullande.
- Vi försöker gå vidare. - Och glömma det förflutna.
- God morgon. - God morgon.
Jaså.
Det här förklarar varför vi passar perfekt ihop.
- Jag känner mig inte perfekt. - Kom och lägg dig igen.
Jag behöver ett bad.
- Jag var inte mig själv. - Eller också var du verkligen det.
Jag hade bara en dålig dag.
- Jag är så hungrig. - Man blir det av att döda.
En gång dödade jag tre män och åt en hel ren fylld med granatäpple.
Jag vill inte tala om det.
Grattis till sultanen. Jag blir hård när jag tänker på det.
- Han tänkte döda mig. - Men det gjorde han inte. Hurra.
Jag hade en dålig dag, vilket naturligtvis var ditt fel.
Eftersom jag knullade din mor.
Kan vi undvika att tala om det, för alltid?
- En bra regel i framtiden. - Framtiden. Hur ser den ut?
Efter gårdagen är jag förvirrad.
För att summera: Vi vill inte döda varandra.
Så det blir en lycklig framtid med plommondans och sex.
- Vad fan är plommondans? - Kul att du frågade.
Det är en ritualistisk vårdans-
där en orgie äger rum i gryningen medan det faller plommon från träden.
Jag har ett land att styra när jag inte plommondansar.
Du är starkare som ledare nu. Nu fruktar de dig.
- Jag vill inte att de ska frukta mig. - Du kan hantera vassa knivar och ord.
Och du visade upp en förryckt sida som verkligen var upphetsande.
Det förflutna måste dö, annars kan vi inte fortsätta.
Förlåt. Jag kanske bär på en del raseri då och då.
- Nu måste jag göra saker. - Naturligtvis.
Jag kräver att min fru blir släppt.
Jävlar. Det hade jag glömt.
- Helvete. - Du säger så hela tiden.
Det beskriver mina känslor.
Vad väljer du, kulan eller björnen?
- Med björnen har man en chans. - Att dö en ytterst plågsam död.
- Nån har besegrat björnen. - Jag kommer inte på nån.
Helvete!
- Björnarna är hungriga. - De ska ju vara utsvultna.
Vilken fantastisk dag. Ett ögonblick.
- Om ni har glömt... Peter är död! - Hurra!
Sluta säga så!
- Gryningen har passerat. - Hon har nog försovit sig.
Det var en stor dag när hon dödade Peter.
- Vi borde få det överstökat. - Hon sa att vi skulle vänta på henne.
Vi letar upp henne, Orlo. Jag hatar att stirra på människor jag ska döda-
som jag har känt sen de föddes. Det är en underlig dag.
Det är en fantastisk dag. Framtiden börjar nu.
- Det var en syn för gudar. - Natten gick lite över styr.
Jag klarade inte att möta det som väntade.
Det känns fel att se på.
- Men jag såg att du ville delta. - Jag är en syndare.
Förlåt dig själv ögonblickligen. Så gör alltid jag.
Förhoppningsvis känner fru Dushenova likadant.
Jag har inte varit så vrickad på flera år.
Det var spännande.
Och djupt klandervärt. Men spännande.
Jag ville fly verkligheten, för det här blir ingen rolig dag.
En jävla orgie utan mig? Så ohyfsat.
- Du lever! - Ja. Men hon högg mig fem gånger.
- Du ser förvånansvärt välmående ut. - Jag förstår inte.
Jag satte min kappa på Pugatjov.
Men jag var tveksam. På bröllopet såg och kände jag hennes kärlek.
Men nåt fick mig ändå att göra det.
Och så attackerade hon mig som en vilde.
Jag blir hård när jag tänker på det, men hon knivhögg mig.
Jag försöker gå vidare, men utan min skarpa hjärna hade jag varit död.
- En persika? Det låter gott. - Inte den där.
Jag vill inte höra svaret, men är Katarina död?
Nej, hon såg förtvivlad och förkrossad ut.
Jag kände likadant. Och sen omfamnade vi varandra och...
Ibland känns det här förhållandet för jävla komplicerat.
Så båda lever? Det är ju fantastiskt!
Er kärlek är stark. Vilken underbar dag!
Det är vad jag grubblar på. Stämmer det?
Vid frukosten höll jag ögonen på besticken när hon flådde en grävling.
Hur kan jag leva så?
- Ska hon fortfarande döda fångarna? - Vilka fångar?
Hej. Och vilken dag det är!
Nu när han är död kan vi sätta i gång.
Jag har alltid känt att ni inte kunde leda landet så länge han levde.
Det är sorgligt. Jag har känt honom sen han var...
Om du börjar gråta skjuter jag dig. Vi väntar med fångarna.
Ibland... om dagarna är...
Jag har förberett en pressrelease som tillkännager hans död.
- Vi måste prata. Stick, ni två. - Nej. Nej!
- Men för helvete. Hejsan. - Jag kan förklara.
Du är lättad att jag lever. Jag med. Det är vi alla.
Men det är förlåtelsens dag. Du grep mina vänner och måste släppa dem.
- Du bestämmer inte. - Jag måste sätta mig ner.
Hovet ser fram emot kulan eller björnen.
- Vad är kulan eller björnen? - Arkebusering eller björnattack.
Om de klarar sig får de leva.
- Det har jag inte gett order om. - Jag tänkte att hovet gillar det.
Vi dödade folk. I går kväll rensade vi ut alla våra motståndare.
- Skriker du åt henne? - Du ses som svag om du släpper dem.
Jag ordnar det. Hon dödar fan inte mina vänner, Velementov.
De är lojala mot mig, och därför lojala mot henne. Precis som jag.
Förlåt. Jag dödade honom, men det var inte han.
Och mitt hjärta... Det är svårt att förklara.
Vi startade nåt. Vi svor en blodsed.
Men vi har inte åstadkommit ett dugg! Tydligen inte ens kuppen.
Inget ni har gjort har fungerat. Ni är misslyckad.
Jag var en idiot som gav er mitt hjärta och mitt hopp.
Naturligtvis dödade hon mig inte. Det är en labil men stark kärlek.
- Hoppas att du inte ser besviken ut. - Hurra, kejsare Peter.
- Återlämna den laddad. - Ska bli.
Vi är alla lättade. Fantastisk tunga. Du är delvis ödla.
Jag är så jävla bakfull. Hon ger oss aldrig det vi vill ha.
Nej, med honom fanns det hopp.
Hugo och Agnes, vi borde jaga senare.
- Han lever. - Och det gör även vi.
- Jag vill knulla dig mot väggen. - Vem behöver en vägg?
Ett litet stöd...
Ni trodde att jag var död och nu är glädjen ni känner förvirrande.
Kejsarinnan och jag har slutit fred, har ett vapenstillestånd och är kära.
- Dödade hon dig inte? - Jag är vid liv.
Du knullade och dödade hennes mor.
Knullandet var jag, dödandet var tyngdkraften. Hon älskar mig.
Hon gjorde typ det. Jag utnyttjade Pugatjov. Han fick fem knivhugg.
- Försökte hon döda dig? - Glöm det. Er situation är besvärlig.
- Fem gånger? - Och ångrade det. Jag såg det.
Eller också var hon för trött för att fortsätta slåss.
- Fem hugg är mycket. - Allt över tre är tröttande.
Nej, hon vill inte se mig död.
Jag skulle ringakta henne om hon inte försökte döda mig.
Håll käften nu. Jag är här för att hjälpa er.
- Så vi får gå? - Jag minns alla som ville se på.
Nej, ni får inte gå riktigt än.
Hon är osäker på er lojalitet och ni måste betala för ert förräderi.
Men vi var lojala mot dig. Vi hatar fittan och vill se henne död.
Men nu är ni ihop, så det vill vi inte längre.
Eller ska vi låtsas trots att vi vill det?
Hon vet nog inte ens att jag är här. Den där jävla Orlo grep mig.
- Hon vet att du är här. - Jaha.
Jag tror att vi behöver ett tecken på er lojalitet.
Ni måste alla ta er an björnen.
- Den sliter oss i stycken. - Ge den nåt snabbt.
En fokuspunkt. En underarm rakt in i munnen.
Benen krossas, den får frossa i blod och lite kött och ni går därifrån.
- Stapplar därifrån. - Jättebra plan.
- Tack. - Sarkasm. Galenskap!
Svimma inte. Då får den ett smörgåsbord av inälvor-
lever, njure... Ett himmelrike för björnar.
- Nej. - Jävla idiot.
- Jag ger er en utväg. - Ge oss en bättre.
Om hon älskar dig släpper hon oss.
Det gör hon. Då så, era otacksamma och fega jävlar.
- Fru Dymov. - Petra. Snyggt duckat.
Ni verkar nervös, så det kändes bäst.
- Vad har du hört? - De ska dödas i skymningen.
Och det blir dagliga sökningar efter förrädare i palatset.
Ingen kan fatta att ni inte blev gripen.
Hon har planerat en speciell död för er. Men hon älskar er.
Och Peter kanske inte är död. Men enligt ett uttalande är han det.
Karlov såg honom med ett antal knivhugg.
En ny farsot är på väg och Arlo knullar alla i sin väg i ansiktet.
- Helvetes jävlar. - Alla är upprörda.
Jag kan inte bara sitta här och vänta på döden.
Jag kan älska med er medan ni väntar.
- Ni ser på mig när ni badar. - Nej, men tack för erbjudandet.
Släng hit Rousseau-boken.
När jag trodde att han var död-
kunde jag bokstavligt talat känna en reva.
Mitt hjärta och min hjärna slets i bitar.
Och sen stod han plötsligt där.
Och allt blev helt igen. Och blodet pumpade.
Och jag kände hopp.
Men så vaknade jag och allt är en enda röra. Även jag.
Och allt på grund av den där jävla kärleken.
En gång red jag naken i regnet i cirklar-
utanför Peter den stores fönster och hoppades att han skulle se ut.
- Gjorde han det? - Ja.
Sen väntade jag på att han skulle komma ut.
- Gjorde han det? - Inte då. Jag fick lunginflammation.
Då besökte han mig. Jag runkade honom medan han matade mig med soppa.
Det var så ömsint.
Vi följer våra hjärtan, det är en förlåtlig brist.
Vad ska jag göra med fångarna? Döda dem, tortera dem, släppa dem?
- Helst inte i den ordningen. - Kul, Archie.
Jag kan inte döda människor med berått mod.
Det är inte jag eller nationen jag vill skapa.
Jag tänkte skriva ett tal om förlåtelse-
och om en ny dag för oss alla och släppa dem.
Jag ser era blickar. Jag är naiv.
Jag tror att människor kan förändras med förnuft och kärnfulla ord.
Att de ser till allas bästa och att det är värt uppoffringar.
- Det är rart. - Det är en söt tanke.
Men det är dödsdömt, eller hur?
För när jag inte lyckas, som i går-
och mänsklighetens natur vällde över mig anföll jag med en kniv.
- Så vad blir svaret? - Jag tror att ni två är det.
- Vi? - Vad ska jag göra med fångarna?
Där ser ni, ni har ingen ideologisk ståndpunkt.
Ni analyserar situationen och vad ni vill ha ut av den-
och arrangerar omständigheterna efter det.
Ingen moral, ingen filosofi. Bara vinst.
- Det känns bra att bli sedd. - Sannerligen.
Det är uselt. Men tänk om jag utnyttjade det för att nå mina mål.
- Vill ni utnyttja mig? - Ja.
Och ni litar på att jag främjar era mål?
Ni är bara lojala mot er själva.
Men ni är ärliga mot mig och det är allt jag begär.
Orlo och Velementov hjälpte mig hit-
men kan inte ta mig dit. Och det tror jag att ni två kan.
Om vi ska jobba åt er bör ni nog inte veta allt.
- Maskineriet är ingen vacker syn. - Nej, jag vill lära mig.
Det är inte min natur, jag kanske är en vilseledd optimist-
men det kommer att förändras.
Ni måste lova en sak.
När vi agerar måste ni stiga tillbaka och lita på oss.
Det ska jag göra.
Och jag blir säkert bättre på det här än ni med lite träning.
- Ert självförtroende är orubbat. - Jag vill ge Ryssland det här.
De vill inte ha det. Och bryr sig inte om vem som vann i går.
Men jag ska bli ledaren jag lovade mig själv att bli.
Ännu ett tal. Det är sjukligt.
Okej. Kör!
Rousseau. Vi måste befria samhället från det som skadar samhället.
- Jag läser det när du avrättar dem. - Vill du att jag avrättar fångarna?
- Det måste du göra för fan. - Jag är nyfiken.
På bröllopet verkade du sitta på Peters sida.
Jag var en slav under placeringskorten.
År av gott uppförande och hovliv, vilket vi försöker rasera.
Skilj oss från vårt förflutna och skapa vår framtid-
där vi diskuterar utifrån förnuft och framsteg.
Du har mitt hjärta och min lojalitet.
- Varför grep du henne inte? - Hon såg i mitt hjärta att jag tror.
- Hon gjorde mig till en annan. - Det var smickrande att förändra nån.
Och jag har förändrats.
Och ni såg det i mitt hjärta när vi talades vid.
Skjut mina illojala vänner som jag älskar för det nya Ryssland.
De är illojala mot våra ideal.
- Så passionerade. - Det är svindlande.
- Då kan väl du börja? - Vad?
Du kan väl döda den första? Jag föreslår Tatjana.
- Grigor, då? - Honom hyser hon nog agg till.
Han har tillbringat mycket tid i Marial på sistone.
- George? - Naturligtvis. Så gärna.
- Jag borde ha tänkt på det. - Då går vi.
Katarina!
Ge George ett vapen, soldat.
- Jag tänker skjuta dig. - Jättekul...
- Klumpa inte ihop mig med idioterna. - Vi är ju kära.
- Vad fan håller du på med? - Hell Katarina den stora!
Det där var oväntat.
Helvetes jävlar. Du sköt henne!
- Jävla vildar. - Acceptera det.
- Du sköt mig, bitch. - Förlåt, det här är Ryssland.
- Det räcker! - Är det säkert?
- Hon sa att det räckte. - Nu går vi.
Vad fan var det där?
- Mår du bra, Tat? - Jag har ett hål i mig. Vad tror du?
Det här börjar bli mycket oroande.
Hon är ingen kallblodig mördare.
Hon har inte hjärta att avrätta alla de där personerna.
Om vi bortser från gårdagen, som din mor sa var en dålig dag.
Så vi kan slappna av och äta hjort med rödvin och enbär.
Vi väntar ut henne och bevisar vår lojalitet.
- Godmorgon. - Aj!
- Hon har blivit skjuten. - Hon klarar sig nog.
Sluta säga "nog".
Om nån okänd bakterie tar sig in dör ni, annars klarar ni er nog.
- Är hon den enda? - Än så länge.
- Fönstret. - Nej!
Det är en ny dag och ett nytt blad, Orlo. Så bläddra.
Ingen mer blodsutgjutelse! Det är inte klipskt och smart.
Jag trodde inte att hon skulle skjuta.
Hon avslöjade din bluff. Så vem lurade vem?
Alla lurade alla. Vi borde fundera på varför hon sköt henne.
För att bevisa sin lojalitet.
Så antingen är hon livrädd eller också är hon lojal.
- Och? - Och?
Och det kostade henne nåt.
Hon sköt nån på andra sidan, vilket försvagar både dem och henne.
Och publiken fick se våld. Så det var kul.
- Jag vill inte ha det så! - Men ni målade in er i ett hörn.
Det skyddar er tills vi hittar en elegant lösning.
För dem är våldet tillfredställande och Georgias inblandning spännande.
Ni verkar spela nåt plågsamt mentalt spel med alla.
Så i stället för att framstå som svag framstår ni nu som klipsk. Hurra.
- Det här har köpt er tid. - Jag antar det.
Men problemet och röran återstår.
- Elisabeth. - Vinodel.
- Vi behöver prata om i natt. - Jaså? Jaha, var vi...
Du gjorde saker med mig.
Jag var lite oregerlig. Inga permanenta skador, hoppas jag.
Jag upplever ofta att skador efter en passionerad natt-
och en kvardröjande smärta är trevligt några dagar.
Ni utlöste nåt inom mig. När jag ser er nu måste jag ha er igen.
Jag föreslår omedelbart och eventuellt varje timme efter det.
Jag är naturligtvis smickrad. Men jag har rotation på såna saker.
En man, en kvinna, två män och en kvinna, sen nåt med trä-
min egen hand, en ovillig vakt, en träl som smeker sig själv.
- Kanske om nån månad. - Jag kanske bara tar dig.
Som sagt, om en månad.
Ta mig med storm, kräv foglighet med hårdrag och täck tungan med opium.
- Då är det intressant. - Jag kan vara kär.
Det är inget jag håller på med.
Inte bra.
Jag har alltid velat tala med er.
Jag är svag för militärer. Berättelser om slag gör mig yr.
Jag har inte... Här har ni en militär.
Och vilken man.
Men jag vill inte se er som ett sexobjekt-
trots att er lem flyter precis under vattnets yta.
Jag följde ert svenska fälttåg.
Det gjorde våra män galna. Ni hade dem ofta precis där ni ville ha dem.
Jag hade vunnit det sista slaget om inte Katarina hade velat ha fred.
Ni hade ridit in i Stockholm och tagit vad och vem ni ville.
Det plågar mig. Den var min och det visste jag.
Att jag kommer att dö utan den segern gör mig väldigt jävla sorgsen.
Jag kunde ha varit ett krigsbyte.
Ni kan inte beskrivas som ett byte.
- Så hur kan jag beskrivas? - Strålande.
- Kan ni lära mig mer om krig? - Naturligtvis.
Hur man öppnar upp och delar en flank med ett mäktigt anfall eggar mig.
Jag kanske inte längre har nåt land, men jag kan ändå ha hobbyer.
Det var trevligt att träffas ordentligt.
- Snygg kuk, förresten. - Tack, jag...
- Hur gick det? - Vad tror du?
Fantastiskt.
Fem hästar. Och lite mat.
Ska du ut och rida, raring? Tar du med reservhästar?
- Ska jag ljuga eller vet du? - Du tänker befria dem.
De är mina vänner och hon förlåter mig.
Hon förlät mig för att jag knullade hennes mor.
- Alla har en bristningsgräns. - Det brukar vara att knulla mödrar.
I vissa provinser i Belarus är det ofta sant.
- Men vad vill hon ha? - Lojalitet från dem.
Hon vill inte vara ensam.
I går kände hon sig som ett ensamt moln bland en massa korpar.
Dagen innan trodde hon att det fanns många moln.
- Vilken komplicerad beskrivning. - Hon var så ensam man kan bli.
Hennes älskade bedrog henne, hennes bästa vän ljög för henne-
hennes filosofi krossades och hennes förnuft kollapsade.
Hennes optimism, arrogans och tron på människan som god.
Hon beskrev det som en dålig dag.
Och nu när hon hoppas kunna samla allt sviker du henne igen.
Det här samtalet är inte trevligt.
Ska jag dansa runt samtidigt så att det blir trevligare för dig?
Vi behöver mer ljus. Hon kanske borde beordra oss att dansa.
Jag kan inte låta mina vänner dö och hon kan inte släppa dem.
- Du får nya vänner. Folk älskar dig. - Det är sant.
- Det finns bara en av henne. - Ja.
Nu dansar jag min väg. Jag har framfört min åsikt så oemotsägligt-
att du bara kan le åt min vishet och äta macaronen jag ger dig.
- En jävligt god macaron. - Sir? Här är hästarna.
- Ska jag stanna? - Nej.
- Kejsarinnan. - Katja.
Så...jag måste ta ett beslut om fångarna, eller hur?
Jag trodde att du tänkte be om ursäkt.
Det tänkte jag, men jag ville börja med fångarna.
- Nå? - Ja, jag ber om ursäkt.
- För vad? - För att jag inte dödade honom.
- Du kunde inte döda honom. - Jag kommer inte att göra det.
Vi bildade en pakt-
en blodsed, på den här soffan. Och jag svimmade när jag såg blod.
Jag minns det.
Frågan är om vi kan fortsätta tillsammans.
Är han död? Då kan vi inte det.
Lustigt, jag flydde från hans fängelse på grund av dig.
Och du har gått rakt in i det med liv och lust.
Jag trodde att du skulle bli en stor förändring.
Men du är bara ett dåraktigt och kärlekskrankt barn.
- Du gör det här svårt, Arlo. - Kanske är jag bara sorgsen.
Jag såg inte dina brister.
Ja... Och jag såg inte heller dina.
Jag lämnar mycket bakom mig i dag.
Tydligen även dig.
- Mår du bra? - Helt otroligt att George sköt henne.
- George räddar sig själv. - Hon sköt min fru!
Gå hem, era odjur!
Jag hatar den här dagen.
Om inte du hade pratat bredvid munnen hade vi haft sex i ditt gemak nu.
- Ger du mig skulden? - För att det är ditt jävla fel!
Förlåt, jag är lite spänd.
Tänk om Tatjana dör.
Mina barn är så irriterande, jag vill inte ta hand om dem.
- Kom nu, Marial. - Jag kan inte. Hon dödar mig inte.
Vill du verkligen chansa? Snälla, hon dödar mig.
- Bevisar inte det att jag är med dig? - Det är du väl?
Ett mycket starkt sömnmedel.
Med det här kan jag bränna er i ansiktet utan att ni vaknar.
Jag vill helst bara glömma. Jag behöver en paus.
Peter har rymt med fångarna.
Vi jagar dem naturligtvis, och vi kommer att hitta dem.
Gör det inte. Låt dem fly.
Som ni vill.
Sorg är kärlekens pris. Så sa min fru.
Jag trodde att det var en personlig attack, men den var mer generell.
Hennes attacker var oftast mer fysiska än metaforiska.
- Hon hade rätt. - Ni sitter i ett skåp.
Hade du dödat mig om du hade sett mig anfalla med en kniv?
Överlevnad är en instinkt och bör inte klandras.
Jag klandrar inte dig för att du gjorde fem hål i mig.
- Pugatjov. - Men du trodde att det var jag.
- Det stämmer. - En sån sak är uppskakande.
- Hur kan vi lita på varandra? - Tro.
Vilket irriterande svar.
Ni rider i väg, hittar en boplats och meddelar mig var ni är.
- Och hon förlåter dig igen. - Ja, det är planen.
Så hon gör hela jobbet i den här stora kärleken-
och du gör vad fan du vill.
- Du skriker. - Dra åt helvete.
Det här är hans fel, inte mitt.
- Knulla inte din frus mor! - Det är en bra regel.
Du överger henne när det passar dig. Och när hon får höra det här?
Hon kommer att bli...
...sårad... ensam...
- Så ska vi ge oss av, eller...? - Var bara tyst.
Det här är nonsens. Var är din lojalitet mot oss?
- Jag måste ta risker för kärleken. - Med oss, inte med dig själv.
- Det här är verkligen nonsens. - Är det nåt problem?
Ja. Vi har varit lojala med dig och du vänder dig mot oss för henne.
Min fru är skjuten i magen och du skickar tillbaka mig för att dö!
Nu låter det som att du skriker. Smolnyj!
Jag tänkte inte fly. Jag ville bara undvika en taggbuske på stigen.
Rätta in dig i det förbannade ledet, Arkadyj.
Jag kanske måste bli buren.
- Du. - Jag.
- Jag trodde att du var borta. - Nej, det trodde du inte.
Jag får leva med ditt beslut.
- Även om jag dödar dem? - Ja.
Jag vet inte hur jag reagerar om jag tvingas begrava Grigor-
medan regnet spolar bort mina tårar när jag kysser hans kalla läppar.
Är det ett hot?
Snarare en frammaning som skulle beröra dig och rädda honom.
Poängen är att jag står på din sida i det här.
- Vad skulle du göra? - Skjuta och ge dem till björnarna.
Och bygga små souvenirhus av benen och ge dem som gåvor till hovet.
Underbart.
Jag har ingen anledning att lita på dem-
och de har ingen anledning att vara lojala mot mig.
Men du är briljant. Så du kommer nog på nåt.
Jag håller med.
- Upp, nu. - Då kan hennes mage ramla ut.
Ställ er upp, annars blir det kula eller björn.
Håll in era tarmar då.
Vad är det som sker?
Champagne med citron till dig. En negroni med ostbitar till dig.
- Hur... - En kejsarinna måste känna sitt folk.
- Tänker du döda oss? - Nej, Arkadyj.
Du dödar dig själv genom att uppvigla mot mig.
Då blir era barn föräldralösa och paria resten av sina liv.
Jag hatar när kvinnor bestämmer.
Inser du inte att vi slåss för våra liv och att hon ger oss en chans?
- Vill du ha ett ullkontrakt? - Ja, för fan.
Jag har bett Peter i åratal, men Velementov tränger ut mig.
Jag släpper in dig.
Och tänk om vi var vänner och jag besökte dig helt offentligt?
- Slynorna skulle dö av avund. - Ingen rolig död.
Men kulan eller björnen är värre. Då så...
- Ni har visst en lantegendom. - Underbar. Ni borde...
Bränna ner den och befria alla livegna? Det är snart gjort.
Sen kommer den att säljas.
Du går nu till den gröna salongen och tar en drink.
Vakterna kommer att sparka dig på kulorna tills du kissar blod.
Och för det här måste ni gå ner på knä.
- Vin? - Hemskt gärna.
Grigor, jag har alltid tyckt om dig.
Du älskar fel man, precis som jag. Det kan jag inte klandra dig för.
- Så ni tänker inte döda mig? - Jag gör det om jag måste.
Vad vill du ha? Det kan jag tala om.
- Du vill älska och bli älskad. - Ja.
- Hur älskar han mig? - Som han aldrig har älskat nån annan.
Så jag gör honom lycklig. Det finns ingen osämja mellan oss.
- Nej, det finns det inte. - Var lojal.
Gå nu till Arkadyj i den gröna salongen.
Jag hoppas att du börjar med "jag är så jävla ledsen".
Sätt dig ner.
- Du verkar spänd. - Du är fri. Ingen kula, ingen björn.
- Du skulle aldrig döda mig. - Min mor hade fel om många saker.
Men hon hade inte fel om dig.
Vi är inte längre vänner. Du får stanna vid hovet, men utan vänskap.
- Nu är du löjlig, Katarina. - Det tycker inte jag.
Jag är din mest lojala vän här.
Vi älskar varandra och förlåter varandra för allt.
Du kunde välja mellan att berätta direkt eller inte alls.
Det är de enda alternativen för en vän. Du valde inget av dem.
Och jag öppnade mitt hjärta för dig om Peter.
Du stängde in Grigor i ditt.
Jag vill ha en vän som har ett öppet hjärta.
Det klarar jag. Jag missförstod vänskapens själva natur.
Men jag älskar idé med öppna hjärtan. Det hade besparat mig mycket ångest.
- Du kan gå. - Så han blir förlåten men inte jag?
Han är mitt öde, du är ett val.
Koncist och löjligt.
Gå nu, annars släpar de ut dig.
Ni två är dömda att misslyckas.
Det slutar med lidande, smärta och förlust.
- Du är en jävla idiot. - Men jag kan ta det förflutna ur er.
Det låter jättebra.
- Hur gör ni det? - Med en seans.
- Jag känner nåt. - Jag med.
Ett tungt förflutet.
Hjortar gör ett prasslande ljud. Och knakande när de bryter grenar.
- Jakt handlar om att lyssna. - Och därför är du usel på det.
Din mor har en silvertunga precis som jag. Den är kvick och gillar klittor.
Vi behöver inte säga sånt när Paul är med.
Om vi inte döljer verkligheten lär han sig att bemästra den.
Kan vi glömma allt?
Förr vaknade jag på morgonen och hade glömt gårdagen.
Vem jag knullade, dödade och jagade.
- Vad du åt? - Aldrig vad jag åt.
Jag minns varenda måltid jag har ätit i mitt liv.
Den 7 juni 1756.
Lingonpaj, kaffemousse och en carpaccio av renkalv-
som skars upp i skogen när den fortfarande var varm-
och doppades i granatäppeljuice.
12 augusti 1752.
Jag hade influensa och åt bara hönssoppa. Men det var valnötssäsong-
och jag kunde känna lukten av dem. Det luktade skog i hela palatset.
Jag tyckte att jag hörde en hjort.
Kanske en hare eller ett vildsvin.
Men du sköt alldeles för högt.
- Vi har bara här och nu. - Vad?
Det kanske är lösningen för oss. Bara här och nu.
Inget förflutet och ingen framtid.
Precis nu, när jag ser på dig och rör vid din hand...
...är jag lycklig.
Jag med.
Text: Pernilla Hallgren Iyuno